BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2. N:o 18. 69 
De former jag här beskrifvit, och som äfven, om ock 
mindre tydligt utvecklade, visade sig längre fram under vår 
vandring öfver Nordostlandets inlandsis, afvika betydligt från 
de haloer som förut blifvit aftecknade. Detta beror kanske 
derpå, att i detta fall det méd isnålar fylda luftlager, som gaf 
upphof till brytningsfenomenet, låg helt nära jordytan, långs 
med hvilken isdimman af häftiga vindar framdrefs med våld- 
sam fart. 
Haloernas uppkomst beror, såsom bekant, på solstrålarnas 
brytning i och reflexion mot de isnålar, med hvilka luften tidtals 
är uppfyld. För teorien om detta fenomen är derför känne- 
domen om isens kristallform af högsta vigt. Redan förut har 
jag försökt lemna en utredning häraf !), och äfven under detta 
års vistelse bland polarländernas is och snö har jag flera gån- 
ger varit i tillfälle att anställa hithörande iakttagelser, hvilka 
visa, att de uppgifter, som man finner härom i de flesta ve- 
tenskapliga handböcker, äro dels högst ofullständiga, dels all- 
deles oriktiga. Man utgår härvid vanligen från iakttagelser 
om snöflingornas form, hvilken finnes beskrifven af NEPPLER, 
DE MAIRAN, WILKE, SCORESBY m. fl. Dessa och en mängd an- 
dra författare hafva visat, att snöflingorna och likartade med 
konst framstälda kristaller af vatten bilda mer eller mindre 
invecklade sexsidiga stjernor, sammansatta af fina, utdragna, i 
vinklar af 60 och 120” till hvarandra fogade kristallnålar. 
Häraf har man sedermera dragit den slutsatsen, att isens 
grundform skulle utgöras af en regulier sexsidig pyramid. 
Oaktadt tvillingsbildningar af det slag, som träffas vid snö- 
flingorna, icke absolut utesluta möjligheten af en hexagonal 
kristallform, äro de dock så mycket mindre bevisande derför, 
som dylika tvillingsgrupperingar sällan förekomma i det verk- 
liga hexagonala systemet, men vida oftare vid rombiska kri- 
staller med en grund prisma af nära 120”. 
För att afgöra frågan om isens verkliga kristallform må- 
ste man undersöka enkla kristaller af tillräckligt betydande 
storlek, för att kunna kristallografiskt bestämmas. Genom en 
dylik undersökning har jag funnit, att isen, är dimorf. Den 
kristalliserar nämligen: 
1:o. Hexagonalt. Optiskt enaxiga, korta, sexsidiga pris- 
mor, sällan afstympade af pyramidytor och icke visande nå- 
1) Öfversigt af Vet.-Akad. Förhandl. för 1860, s. 439. 
