BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. ANIN:O 18: TD 
betäckt, ej med jämn is, utan med så tätt hopade skrufis- 
massor, att vi, oaktadt ytterligt ansträngande dagsmarscher, 
måste använda nära tre dygn för att tillryggalägga denna obe- 
tydliga väg. 
Först den 16:de vid middagstiden nåddes Parryön, vid 
hvars stränder isen åter var fullkomligt jämn och slät. Vi 
hade nu en af de få vackra dagar, vi under hela vår slädfärd 
kunde inregistrera. Den för komfort i tältet så vigtiga drif- 
veden fans på stranden i riklig mängd, och en för ombytes 
skull synnerligen välkommen anledning till vedens begag- 
nande lemnade en ren, som varskoddes just då vi skulle gå 
i land vid det för nedläggande af depöten utsedda stället, å 
öns sydöstra sida, och som genast jagades och fäldes. ”Tal- 
rika spår och lemningar visade, att till och med dessa, i gran- 
skapet af 81” belägna öar utgöra hemvist för ganska stora 
växtätande djur, hvilka dock, om endast lättheten att förvärfva 
sig lifvets nödtorft skulle utgöra det för val af hemvist be- 
stämmande momentet, borde söka sig till långt sydligare 
trakter. En mängd björnspår, ofta under långa sträckor föl- 
jande spåren af renarna, gåfvo till känna, att en farlig fiende 
till renen under vintern uppehåller sig i dess granskap. 
Hufvudfödan för björnen, under den del af vintern då han 
icke ligger i ide !), utgöres dock sannolikt af sälar, kanske 
äfven i nödfall af mossa och lafvar, till hvilket man bland 
annat kan sluta deraf, att det antal sälbål, vi under fortsätt- 
ningen af slädfärden kunde upptäcka, var långt mindre än an- 
talet af de björnar, som under denna tid mötte oss. I magen 
på en under 1864 års expedition i Storfjorden skjuten björn 
fans intet annat än jord, blandad med växtlemningar. 
Sedan en mindre depöt blifvit härstädes nedlagd och till 
skydd mot björnar täckt med stora stenar, återsändes styrmannen 
ÖHRISTENSON jämte det i Tromsö förhyrda manskapet. Sjelfva 
bröto vi upp den 17:de maj, tagande vägen långs med det 
mellan Phipps och Martens öar belägna sundet, hvilket för till- 
fället var betäckt med en jämn och god is, så att vi efter 
fem timmars gång nådde sydöstra udden af den förstnämda 
Hand dessa "öar. "Här lade vr till, förvatt från en bergshöjd 
taga en öfversigt af isens läge och möjligen finna något jämt 
1) Fångstmännen uppge, att äfven isbjörnen ligger i ide. Dock är detta 
ingalunda afgjordt. Märkvärdigt är, att man aldrig lyckats fälla en 
drägtig isbjörnhona. 
