78 NORDENSKIÖLD, POLAREXPEDITIONEN 1872—73. 
vallar af intill 30 fots höjd, hvilka voro hopade till hvarandra 
så tätt, att mellanrummet mellan dem mångenstädes ej ens var 
stort nog för tältet. 
I 
| 
3. Genomskärning af en isvall eller ett iskast. 
ill AR 
MAMMAN = ll 
9. Bildning af isvallar och iskast. 
Orsaken till bildandet af dessa isvallar, hvilka äfven iakt- 
togos af WRANGEL på Siberiens nordkust, bör förmodligen 
sökas i den betydliga volumförändring isen undergår vid för- 
ändrad temperatur. TIsens liniära utvidgningskoefficient är en- 
ligt PLUCKER och GEISSLER = 0,0000528. Om is af 0” afky- 
las till —15”, måste derför sprickor uppstå, som för 1,000 
meter hafva en bredd af 0,8 meter. Dessa sprickor eller rå- 
kor tillfrysa naturligtvis strax derpå, och då isen sedermera 
åter uppvärmes, t. ex till —5'”, så måste en förskjutning ega 
rum utaf 0,528 meter på kilometern. Under vinterns lopp 
upprepas detta fenomen otaliga gångei — islager skjuta upp 
på islager, ända tills hela isfältet bildar ett virrvarr af mot 
hvarandra upptornade isblock. Likartade krafter äro äfven 
verksamma i den fasta jordskorpan, visserligen med mindre in- 
tensitet, till följd af bergarternas mindre betydande utvidgnings- 
koefficient samt obetydligheten af de i dem förekommande tempe- 
raturväxlingarna och till följd deraf, att de bildade springorna här 
åter kunna skjuta i hop, i fall ej, såsom ofta torde vara fallet, 
kemiska eller mekaniska sedimenter afsatt sig i dem. I stället 
verkar kraften i den fasta jordskorpan under millioner år, och jag 
