BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2. N:0 18. 85 
2:ne bergarterna, hvarvid dock icke alla bugter af de veckade 
lagren blifvit följda, till följd hvaraf ett och annat i graniten 
nedskjutande gneissveck qvarblifvit. Från ytan bedömdt ser 
det derför ut, som om hela bergmassan skulle utgöras af granit, 
fullt insprängd med stora kantiga gneissblock. Att graniten och 
gneissen här till sitt bildningssätt stå till hvarandra i samma 
förhållande som sand och lerlager i yngre bergarter, anser jag 
för gifvet. 
Att äfven hos oss gneissinneslutningar 1 granit ofta hafva 
ett likartadt ursprung, anser jag högst sannolikt, om ock många 
fall förekomma (t. ex. vid gneiss- och magnetit-blocks inne- 
slutning i pegmatit), då detta förklaringssätt ej är tillämpligt. 
Innan vi från bergshöjden på v. Otters ö hade upptäckt 
den öppna vattenränna, som ofvanför omtalas, hade jag varit 
ganska tveksam, antingen vägen vidare borde väljas på hafsisen, 
långs med Nordosilandets ostkust, hvarigenom det blefve möj- 
ligt att noga bestämma inlandsisens utsträckning åt detta håll, 
en bestämning, som, om den efter några årtionden upprepades, 
blefve af stor vigt för fastställande af den hastighet, hvarmed 
isen skjuter fram eller drager sig tillbaka!); eller öfver sjelfva in- 
landsisen mot Kap Mohn eller Kap Torell, hvilket erbjöde ett 
rikt tillfälle till iakttagelser öfver denna 1 geologiskt hänseende 
utomordentligt intressanta bildning. Det öppna vattnet. vi sågo 
från nämda bergstopp, gåfvo dock i detta hänseende ej mera 
något val. Om nämligen, såsom antagligt var, någon betydli- 
gare vak eller vattenränna utbredde sig från det öppna vattnet 
intill glacierens tvärbranta, obestigliga bräm, så skulle den, då 
vi lemnat vår för slädfärden afsedda båt qvar vid Sjuöarna, 
komma att bilda ett kanske oöfverstigligt hinder för vår färd 
vidare, i fall vägen togs långs med ostkusten. Sedd från afstånd 
tycktes derimot Nordostlandets inlandsis vara jämn och utan 
klyftor. 
Nordostlandet utgör den nordligaste af de fyra stora öar, i 
hvilka Spetsbergen är deladt. Dess utsträckning är från norr 
till söder 13 svenska mil, från öster till vester ungefär 16 mil. 
Hela inlandet upptages af ett 2- till 3,000 fot mäktigt istäcke, 
till hvilket nederbörden så väl sommar som vinter medför nytt 
!) En jämförelse mellan den af DUNÉR och mig 1864 upprättade karta öf- 
ver Storfjorden, och den karta som Vv. HEUGLIN 1870 lemnade öfver 
samma trakt, tyckes visa, att glacieren vester om Edlunds berg skridit 
på några få år betydligt framåt. 
