86 NORDENSKIÖLD, POLAREXPEDITIONEN 1872—73. 
ismateriel och som derför skulle oafbrutet ökas, om ej, såsom 
fallet är vid alla glacierer, ismassan långsamt men oafbrutet skulle 
flyta ut till hafvet. Hufvudriktningen af isströmmen går på 
Nordostlandet åt öster, och hela dess östra kust upptages derför 
af en enda, tvärbrant, från hafvet otillgänglig isvägg, som, in- 
genstädes afbruten af bergshöjder eller landtungor, bildar den 
bredaste glacier eller skridjökel man känner. Den är t. ex. be- 
tydligt bredare än den af KANE med så lifliga färger beskrifna 
Hum boldtglacieren på Grönland. Norr ut afslutas derimot Nord- 
ostlandets inlandsis med en jämt och långsamt sluttande dosse- 
ring, som någon gång når hafvet, men oftast lemnar en smal, 
isfri landsträcka långs kusten. Från denna sida hindras man åtmin- 
stone ej af tvärbranta stupor att framtränga 1 det inre af landet. 
Efter att hafva, för anställande af geografiska ortbestäm- 
ningar och smärre utflykter åt olika håll, uppehållit oss ett 
helt dygn vid vårt sista rastställe på Nordkusten, bröto vi den 
l:sta juni åter upp!). Kosan togs dock numera ej åt öster, utan 
söder ut, åt ett håll, der inlandsisen tycktes afslutas mot hafvet 
med en backe, tillräckligt långsluttande för upptransporten af 
våra slädar. Uppforslingen gick raskare och med mindre svå- 
righet än vi väntat; men vi hade knappast framgått några hun- 
dra alnar, innan färden vidare för en stund afbröts af ett våd- 
ligt äfventyr, som visade oss, att vi nu beträdt en mark, full 
med faror, visserligen ej oväntade, men dock vida svårare än 
jag förmodat. 
Liksom glaciererna i Skandinavien, uti Schweitz och på 
Grönland, äro äfven glaciererna på Spetsbergen afbrutna af 
springor och klyftor, hvilka oftast sträcka sig lodrätt tvärs ige- 
nom hela den flera tusen fot mäktiga ismassan. Uppkomsten 
af dessa klyftor står i nära sammanhang med ismassans rörelse, 
och man möter dem derför i mindre antal der, hvarest glaci- 
eren utan afbrott af bergshöjder är utbredd öfver en vidsträckt, 
jämn terräng. Med anledning häraf hade man skäl att antaga, 
det springor och klyftor icke skulle i synnerligen stort antal af- 
skära den väg vi valt, och jag hoppades dess utom att samtliga 
springorna skulle under vinterns yrväder hafva blifvit snö- 
fylda. Dessa antaganden voro så till vida riktiga, att klyftor 
här ej förekommo i sådant antal eller af sådan storlek som på 
') Ett utdrag ur nedanstående berättelse öfver vandringen på Nordostlan- 
dets inlandsis har förut blifvit meddeladt i åtskilliga in- och utländska 
tidningar. 
