388 NORDENSKIÖLD, POLAREXPEDITIONEN 1872—173. 
att medföra någon vidare olyckshändelse. Jag kan ej nog prisa 
den oförsagdhet, som våra sjömän härvid visade, och det snart sagdt 
muntra och skämtsamma sätt, på hvilket de togo dessa för dem 
och deras yrke nya och opåräknade äfventyr. 
Luften var under den första dagen af vår vandring på in- 
landsisen tämligen klar, så att vi hade en god utsigt, hvilken 
visade, att strimman af öppet vatten öster och nordost om oss 
ytterligare vidgats. Något land i öster eller nordost kunde lika 
litet härifrån som från vårt förra rastställe upptäckas. Inlands- 
isen utbredde sig åt söder och vester, utan afbrott af några 
bergssträckor eller s. k. glacierholmar, höjande sig jämt och för 
ögat omärkbart till en oöfverskådlig, 2- till 3,000 fot öfver haf- 
vet belägen slätt, långs med hvars jämna yta hvarje vindpust 
framdref en ström af fint snöstoft, hvilket genom den lätthet, 
med hvilken det trängde in öfver allt, var lika besvärligt för 
oss, som den fina ökensanden för resandena i Sahara. Genom 
detta fina, af vinden ständigt framdrifna snöstoft blef öfversta 
lagret af glacieren, hvilket icke'bestod af is, som på Grönland, 
utan af hårdt packad, bländande hvit snö, glättadt och poleradt, 
så att man tycktes framgå på ett oöfverskådligt fel- och fläck- 
fritt golf af hvit marmor, eller kanske snarare 
öfver en hvit sammetsmatta. Vid rastställena 
gräfdes nästan alltid för kockens räkning en djup 
grop i glacierens yta, hvarigenom jag blef i till- 
fälle att närmare undersöka glacierisens bildning 
af snö. 
Såsom vidfogade träsnitt utvisar, öfvergick 
snön på ett djup af 2 till 3 alnar till is, i det 
att den ombildades först till ett lager af idel stora, 
för kristallografens ögon praktfulla iskristaller, 
derpå till en kornig ismassa och slutligen till 
en hård, sammanhängande glacieris, i hvilken 
man dock fortfarande kunde märka talrika blå- 
sor fylda med luft; förtätad af den öfverlig- 
gande isens tryck. När vid isens smältning 
ishöljet blir för svagt för trycket, springa dessa 
blåsor sönder med ett egendomligt knistrande 
Ad EA SÖ: ljud, som man under sommaren ständigt är i 
manhängande is, mne- tillfälle att höra från de i fjordarna kringdrif- 
slutande blåsor med för- sek 
tätadiluft. vande glacierisstyckena. 
