BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2. N:0 18. 93 
och sänkningar. Då vi t. ex. om morgonen stego upp från vårt 
tält, voro oftast alla spår dertill, att snön föregående afton blifvit 
nedtrampad, försvunna och slädarna dolda i en stor drifva. Nå- 
gra sådana cylindriska, 1 till 2 fot djupa, vattenfylda hålor, som 
träffades öfver allt på Grönlands inlandsis, förefunnos således 
här icke, åtminstone ej denna tid på året, och naturligtvis kunde 
man i följd häraf ej heller förmärka, hvarken det märkliga, 
till sitt ursprung gåtfulla stoft (kryokonit), som af mig iakttogs 
på Grönlands inlandsis, eller de mikroskopiska alger, som d:r 
BERGGREN upptäckte derstädes. 
När man kommit ett stycke från kusten, mötte man på 
Grönlands inlandsis grunda, skålformiga fördjupningar, hvilkas 
midt upptogs af en eller flera små sjöar eller dammar utan syn- 
bart utlopp, ehuru de mottogo vattnet från otaliga, långs med 
fördjupningens sidor nedlöpande älfvar. Här förekommo, såsom 
jag redan förut omnämt, dylika sänkningar icke, men i stället 
mötte vi den 10:de juni, då vi närmat oss Kap Mohn, en ter- 
räng, som var genomskuren af kanaler, hvilka för det mesta 
lupo parallelt med hvarandra, på vissa ställen med ett afstånd 
af endast 300 fot. Djupleken var intill 40 fot, bredden 30 till 
100. Att utan omlastning forsla våra slädar uppför en brant af 
några få fot var redan en omöjlighet, och terrängen hade varit 
helt och hållet opasserbar, om man ej, efter att en stund hafva 
gått långs med glacierkanalens sidor, alltid hade mött något 
ställe, hvarest kanalen hade varit nästan helt och hållet snöfyld 
och derför passerbar med slädar. Dessa passerbara ställen lågo 
dock alltid i ett nyckfullt zigzag, som nödgade oss till omvägar, 
mångfaldiga gånger längre än den raka vägen. Passagen var 
dess utom alltid förbunden med fara och risk, emedan kanalen 
på sidorna var begränsad af snötäckta, i kanalens riktning lö- 
pande djupa glacierklyftor, stundom af en betydlig storlek: 
Fullt säker kunde man ej heller någonsin vara, att ej den snö- 
drifva, som passerades, blott var ett bräckligt snöhvalf. En gång 
t. ex. nedstörtade ett dylikt hvalf öfver en kanal, stor nog att 
för alltid sluka oss och våra slädar, framför våra fötter, Just 1 
det ögonblick vi ämnade använda detsamma till brygga. Äfven 
farliga tvärspringor förekommo, hvilka likaledes oftast voro upp- 
till snötäckta, men mot sjelfva kanalens vägg mynnade med ett 
mörkt, öppet gap. Ofta nog använde vi, såsom vidfogade figur 
14 utvisar, för att erhålla skydd mot vinden, bottnen af en ka- 
nal till. tältplats. 
