BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 2. N:O 18. 95 
- AJ 
Om t. ex., till följd af en ringa temperatursänkning i en fast 
massa, de springor, som bilda sig, nedtill sammanlöpa, så att 
de omsluta ett kilformigt stycke a, så är det naturligt, att 
detta för hvarje temperatursänkning och derpå beroende sam- 
mandragning af den fasta massan sjunker något litet, utan att 
vid en derpå följande, på förhöjd temperatur beroende utvidg- 
ning åter kunna höja sig. Friktionen vid dd' är härtill för 
stor. Utvidgningen måste derför åstadkomma förskjutning på 
något annat håll, kanske långt ifrån det ställe, der sänkningen 
egt rum. För hvarje följande temperaturvariation måste samma 
företeelser upprepas, och det är derför ej förvånande, om slutli- 
gen kilen a sänkes flera tiotal fot. Om förklyftningarna dd. ej 
äro alldeles regelmässiga, så qvarblifver alltid på dessa ställen 
fortfarande oregelmässiga springor, som gifva upphof till klyf- 
torna vid kanten af glacierkanalerna eller till de sedermera af 
grus och kemiska sedimenter fylda skölbildningar, som nästan 
alltid träffas på förkastningsytorna i de fasta jordlagren. 
Från det ställe på inlandsisen, der vi togo af mot vester, 
kunde vi, då dimman för några ögonblick lättade, tydligen se, 
att inlandsisen längre söder ut varit underkastad ännu betydli- 
gare rubbningar, än de som förefunnos på de ställen, der vi 
gingo fram. Från vår vändpunkt mot vester, som var belägen 
på en höjd af 407 meter, sänkte sig nämligen inlandsisen långsamt, 
till en betydligt lägre belägen isslätt, från hvars södra sida den åter 
hastigt höjde sig i branta afsatser, och med beväpnadt öga kunde 
man här urskilja mäktiga, kantiga isblock, som lågo kringströdda 
på isslätten, vid foten af de terrassformiga afsatserna, från hvilka 
de nedstörtat. Möjligt är, att sjelfva isslättens höjd öfver hafvet 
var mycket obetydlig och att vi här hade framför oss en på 
Nordostlandets ostkust mynnande, af ett sammanhängande is- 
fält täckt hafsarm. 
Det var denna oländiga is-terräng, som nödgade oss att af- 
stå från planen att från v. Otters ö gå ned till Kap Mohn och 
derifrån långs kusten till Kap Torell, vidare öfver Hinloopen 
och Vestspetsbergens inlandsis, förbi Chydenii berg till Mossel- 
bay. I stället veko vi af åt vester mot Wahlenberg-bay. AT 
ven här möttes vi dock af en ytterligt oländig, 1,500 till 2,000 
fot öfver hafvet belägen terräng, som uppehöll oss ända tillrd 
'15:de juni, då vi helt oförväntadt kommo ned till ostligaste de- 
len af Wahlenberg-bay, hvilken sträcker sig betydligt längre 
mot öster än vi förmodat. 
