108 NORDENSKIÖLD, POLAREXPEDITIONEN 1872—73. 
meters höjd. Vid uddens bas uppstiger mellan de glacierer, som 
upptaga Isfjordens norra strand, en mängd höga bergstoppar. 
Medan jag var sysselsatt med de intressanta försteningar, som 
träffades i granskapet af vårt landningsställe, gjorde WIiJKANDER 
en utflykt till dessa berg, hvilka befunnos bestå af starkt upp- 
resta lager af sandsten och skiffer med kolband, beklagligen utan 
försteningar. Tydligen intaga dessa högfjällslager en horisont. 
imellan juralagren vid Kap Boheman och bergkalklagren vid 
Safehaven, och det är i så fall högst sannolikt, att de tillhöra 
samma tidskifte (öfre stenkolsformationen) som lagren vid Ro- 
berts dal i Belsound. Om stället närmare undersökes, är det 
derför sannolikt, att man här skall kunna finna vigtiga bidrag 
till kännedomen äfven om denna formations uppträdande i polar-- 
trakterna. 
Den 25:te på eftermiddagen reste vi vidare tvärs öfver Is- 
tjorden till kuststräckan mellan Advent- och Kolbay för att un- 
dersöka de kollager, som BLOMSTRAND träffat vid denna del af 
Isfjorden. Det vigtigaste kollagret kunde ej återfinnas, kanske till 
följd af bergras, och vid ett annat kolband, som på en obetydlig höjd 
öfver hafyet sträcker sig utmed foten af de höga, tvärbranta 
fogelfjällen mellan Kol- och Adventbay, kunde några bestäm- 
bara växtfragmenter icke upptäckas, oaktadt ifrigt letande. Att 
lösbryta stenar vid foten af dessa tvärbranta fjäll, från hvilka 
stenblock ofta nedrasa, i synnerhet sedan sommarvärmen bort- 
smält islimningen i bergens springor, är för öfrigt förenadt med 
den ögonskenligaste fara att blifva krossad af något uppifrån 
nedramlande fjällstycke. Det negativa resultatet af vårt letande 
hade derför det goda med sig att befria oss från ett längre 
uppehåll i denna farliga trakt. Vi reste vidare först till Kol- 
bay, hvarest vi för några timmar lade till på bugtens östra 
strand, dels för att se till om ej de härvarande tertiära lagren 
kunde innehålla några växtlemningar eller andra anmärknings- 
värda bildningar, dels för att närmare undersöka dvärgbjör- 
kens förekomst på detta ställe. Växtförsteningar erhöllo vi 
ej, men derimot funno vi ej synnerligen långt från det ställe, 
der vi lagt till med båten, på en af vatten från fjället genom- 
silad terräng, en fläck fullkomligt täckt med blombärande skott 
ar dväxgbjörken (Betula nana, L. var. B. relicta TH. FRIES). 
Medan dvärgbjörken i Skandinavien bildar höga buskar, kryper 
den här med långa refvor långs med marken, öfver hvilken den 
