12 CHR. AURIVILLIUS, GRÖNLANDS INSEKTFAUNA. 
lika väl som OC. Werdandi och många andra lokalraser inom 
slägtet förtjena ett eget varietetsnamn, hvartill jag föreslår 
namnet Sulitelma efter det bekanta berg, i hvars närhet arten 
först upptäcktes i Europa. 
Var. Sulitebna. Differt a forma typica alis subtus dilutio- 
ribus, minus dense viridi-suffusis, 7 colore supra saturatiore, 
fulvescente, costa alarum anticarum haud vel anguste et breviter 
tantum sulphurea; 9 colore supra magis vivido, fulvescente aut 
interdum roseo-tincto, multo minus nigro-suffuso. — Lappo- 
nia,. Finmarkia. (= Boothit, WALLENGR. Skand. Dagfjärilar; 
STAUD. Stettin. Ent. Zeit. 22, p. 343.) 
Heterocera. 
Fam Orgyide. 
3. Dasychira groenlandica WocKE. 
Syn. Dasyclhira groenlandica WOCKE in HOMEYER (16)p. 409n. 6. 
I Laria Rossii PACKARD (17) p. 52 (non CURTIS). 
Dasychira groenlandica MCLACHLAN (20) p. 112. 
I Laria Rossit BESSEL (22) p. 308. 
Utbredn. Grönland: Polaris Bay, 81” 35 (22); Tasiusak, 
73”. .20' (KOLTHOFF); Innerit (LINDAHL 1871); Blåfjellet (NOoRx- 
DENSKIÖLDS Exped. 1870); Ostkusten mellan 74” och 76” (16). 
— Utanför Grönland: Grinnells Land ända till 82” 435 (20). 
Af denna art eger riksmuseum 2 ex. kläckta från larver 
tagna på Blåfjellet (Ovifak, Diskoön) under NORDENSKIÖLDS 
expedition 1870. Exemplaren hafva hela, men starkt afskafda 
vingar, enär de kläckts i en ask och ej 1 rätt tid blifvit be- 
märkta. De synas mig fullständigt öfverensstämma med WocKES 
och MCLACHLANS beskrifningar och skilja sig lätteligen från D. 
Rossit CURTIS genom de alldeles enfärgade bakvingarne och 
de sotsvarta, nästan teckningslösa framvingarne. Groenlandica 
kommer deremot i alla stadier nära intill D. fascelina, och är 
måhända en arktisk form af denna art. Liksom 9 till fascelina 
och selenitica har äfven 9 till groenlandica en stor och tät 
ulltofs i den jemntjocka bakkroppens spets. 
