30 0. EKBOHRN, ORNITOLOGISKA IAKTTAGELSER VID SANDHAMN. 
fläck. Till formen äro äggen än längre och än något kortare 
ovata samt stundom äfven ovala, någon gång närma de sig 
äfven spolformen. Af 20 st. i outblåst tillstånd vägda ägg 
erhölls sammanlagdt en vigt af 2232 gram, hvadan således 
medelvigten var 111,6 gram. Det tyngsta ägget, som var 78,6 
mm. långt och 53 mm. bredt, vägde 119,5 gram (tyngre fin- 
nas dock), och det minst tunga, som var 72 mm. långt och 
49 mm. bredt, vägde 93 gram. Af 40 st. till dimensionerna 
mätta och i utblåst tillstånd vägda ägg erhöllos följande slut- 
summor, nemligen: för längdmåtten 3153 mm., för breddmåtten 
2056 mm. och för skalvigten 38104 centigram, hvadan alltså 
medellängden var obetydligt mer än 78,8 mm., medelbredden 
I1,4 mm. och skalmedelvigten 952,6 centigram. I längd vex- 
lade äggen mellan 86 och 72 mm., 1 bredd mellan 54 och 49 
mm. och i skalvigten mellan 1159 och 726 centigram. Med 
uteslutande af öfverskjutande tiondedelar mätte i längd 1 af 
äggen 86, 2 dito 84, 3 dito 83, 1 dito 82, 2 dito 81, 6 dito 
807112--d:017:9 > A00ditor 78 N5rditor77;13'dit0476 wit 
dito 74, 1 dito 73 och 1 dito 72 mm., samt i bredd 2 d:o 54, 
Friditor53,-6-1dito52,1T1 sdito51; Sdito. 30r0ockröFdinolRd) 
mm. Bland kullar af i öfrigt normalt stora ägg träffas stundom 
abnormt små eller stora. Så t. ex. har jag i min oologiska 
samling ett ejderägg, som är 94 mm. långt, 59 mm. bredt och 
hvars skalvigt är 1206,5 centigram, alltså till dimensionerna 
så stort som ett större grågåsägg, ett dito som är 58 mm. 
långt, 39,5 mm. bredt och väger 492 centigram samt ett dito 
som är 51 mm. långt, 37 mm. bredt och väger 439 centigram, 
således ej större än små gräs- och stjertandsägg. 
Gulan i ejderns ägg är något rödaktigt gul. 
Vid flera tillfällen har häromkring iakttagits, att ejder- 
honan, då hon värpt 1 å 2 ägg, öfvertäckt dessa med jord, 
mossa och dylikt, och detta så väl, att icke ens ett vandt öga 
kunnat upptäcka dem. 
Blir den rufvande honan uppstött, förorenar hon — lik- 
som en del andra andfoglar — vid uppfloget äggen med sina 
lösa, slemliknande och illaluktande exkrementer. Om denna 
förorening sker afsigtligt eller ej, torde vara svårt nog att 
afgöra. Det låter nemligen lätt tänka sig, att det sker af 
skrämsel, men sådan torde icke vara orsaken, enär fogeln ju 
i de flesta fall redan länge iakttagit den, som närmar sig boet, 
och således icke brådstörtadt öfverraskas. Sannolikare är då, 
