BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 27. AFD. IV. N:0 4. 31 



år, ty följande vår voro skatorna äter ensamma innehafvare 

 af egendomen. 



Det förut omtalade skatboet i S:t Johannes-kyrkans torn 

 blef följande år annekteradt af en kråkfamilj, som sedan i 

 liera år där lefde lyckligt. 



Rekord slog likväl det kräkpar, som byggde pä Rödskärs- 

 pricken. Vid ett 3 fots grund pä en af ±j ordarne i Gröteborgs 

 skärgärd, har af lotsverket utsatts en s. k. kvastprick, d. v. 

 s. en uppåtvänd vanlig stor sopkvast, fastsatt pä en stäng, 

 som, med en vid andra änden i ett tåg fastbunden stor sten, 

 förankras vid sidan af grundet (Rödskärsgrundet). 



Här i denna kvast hade ett är ett par kråkor slagit sig 

 ned, d. v. s. blott den ena, ty där var ej plats för mer än 

 en i sänder, och här hade hon lyckats fä fast underrede till 

 sitt bo samt lagt fem Ågg, hvilka, när de slutligen upptäcktes, 

 voro halfrufvade. Huru hon under så pass lång tid kunnat 

 bevara dem från att falla ur boet är nästan ofattligt, då man 

 betänker, huru dessa prickar svängas fram och tillbaka af 

 vågorna, samt huru isynnerhet denna prick, pä grund af den 

 starka ström, som här ständigt rinner, ofta nästan ligger längs 

 med vattnet i stället för att stå upprätt. 



Att kråkan hatas af jägare, kan ingen undra öfver, dä 

 man ser, huru mycket ondt hon åstadkommer. Sålunda är 

 hon här i skärgården den värste fiende ejdern har, ty hon 

 tager reda pä, snart sagdt, hvartenda ejderbo, som finnes, och 

 sedan hon funnit ett sådant, sätter hon sig — såvida hon är 

 ensam — - helt lugnt att vakta, tills ejderhonan tvingas att 

 för en stund lemna det, då hon genast är framme och dricker 

 nr äggen. Aro däremot, såsom ofta händer, flere kråkor till- 

 sammans, köra de helt enkelt med hugg och slag bort ejder- 

 honan och slåss sedan om äggen. 



Jag har en gång sett tvenne kråkor jaga, fasttaga och 

 döda samt delvis uppäta en fullkomligt frisk och oskadad 

 kornsparf. 



Vid ett annat tillfälle har jag, under en jakt i skärgärden, 

 i snön sett tydliga spår af en strid mellan en flock kråkor 

 och en gräsandshane — möjligen skadeskjuten förut — hvilken 

 vid min ankomst troligen helt nyss blifvit dödad, då den ännu 

 var varm, och de af mig bortskrämda kråkorna ej hunnit 

 med att förtära mer än högst obetydligt af bröstet och in- 

 elfvorna. 



