BIIIAXG TILL K. SV. VI:T.-AKAD. HAXDL. BAND 28. AFD. IV. N:0 4. o9 



hvila, lyckades hinna land eller ej, vet jag icke; men jag säg 

 henne genom kikaren, ännn ett par gånger slå ned på vatt- 

 net, innan hon försvann ur S3''nhåll. 



Förmodligen fick hon syn på »Stora Pölsan», dä hon upp- 

 skrämdes af oss och lyftade sig litet högre än förut öfver 

 vågornas toppar, ty straxt därefter ändrade hon sin kurs 

 något mera åt öster, än hon förut styrt. 



Under natten hade rådt ganska svag ostlig vind, som 

 dock fram emot morgonsidan ökade och drog sig något mera 

 nordlig, så att vid tillfället blåste en rätt frisk O. N. O. bris, 

 som något senare på morgonen öfvergick till svåra byar. Af- 

 ven sjögången var ganska otäck, krabb och brytande, men 

 det oaktadt sag jag tydligt, huru nattskärran låg på vatt- 

 net med vingarne utbredda och — som det tycktes — full- 

 komligt torr, samt lätt och ogeneradt lyfte sig upp ur sjön. 



Huru detta kunde vara möjligt för en fågel med en så- 

 dan, visserligen lätt. men på samma gäng mjuk och lös fjä- 

 derbeklädnad som nattskärrans, förstår jag emellertid ej, och 

 hade jag ej sett det med egna ögon, skulle jag ej hafva trott 

 det. Det är väl knappast tänkbart, att den lilla mjuka hud- 

 flik, som förenar nattskärrans tre främre tår vid roten, och 

 som man kanske skulle kunna jämföra med den lilla till- 

 stjnnmelse till simhud, eller livad man vill kalla det, hvar- 

 nied en del vadare, såsom Xumenius- och Totanusarterna med 

 flera äro försedda, skulle i någon nämnvärd grad kunna bi- 

 draga till hennes förmåga att kunna lyfta sig upp ur vatt- 

 net, tills hon fått noo^ luft under vingarne. 



Jag har vid en del olika tillfällen, då jag iakttagit de 

 mindre flyttfåglarnes tåg öfver Kattegat i hård motvind, 

 särskildt lagt märke till att de stryka sä nära utefter 

 vattenytan som möjligt, alldeles som om de nere i vågdalarne 

 sökte lä för vinden bakom de mötande vågryggarne, öfver 

 hvilka de nätt och jämt lyfta sig så högt, att de passera 

 torra öfver skummet för att genast åter sänka sig ner i 

 nästa vågdal. 



Tornugglan (Hybris flammea) har veterligen endast en 

 gång anträtfats i dessa trakter, nämligen den -•'^9 1870, då 

 enligt Malm ett exemplar af denna art fångades på ett till 

 Göteborg på insegling varande fartj^g. ett par mil vester om 

 Vinga fyr. 



