40 BOTIIÉN, FÅGELFAUNAN I GÖTEBORGS- OCH BOHUSLÄN. 



Perlugglan (Strix fenf/Dtahiti) förekommer ,o-anska spar- 

 samt på en del ställen, där skog finnes, ehuru hon i själfva 

 (TÖteborgstrakten egentligen endast påträffas under den kal- 

 lare årstiden. 3Ialm omtalar visserligen ett tillfälle, då hon 

 häckat i trakten, men själf har jag aldrig påträffat henne 

 annat än under vintertiden. 



Kattugglan (Sfrix aluco) är allmän hela året rundt, isyn- 

 nerhet pa fastlandet, men äfven stundom på de större öarne 

 i skärgården. Hon häckar i april och maj, då kullar på a 

 till 5 'Ägg, ja, en gång till och med 7 ö^gg, påträffats. Tidi- 

 gaste dato då kull funnits är den "'4. 



För att om möjligt utröna kattugglans större eller min- 

 dre skadlighet på jaktbanan, har jag undersökt så många 

 exemplar, som jag kommit i tillfälle till, och hafva de alla 

 i magsäcken endast haft lemningar efter råttor, möss och 

 insekter. Dock hafva flera kattugglor inlemnats till Göteborgs 

 Jaktsällskap, — i förhoppning att för dem erhålla skottpen- 

 ningar — , hvilka ugglor blifvit fångade i sax med orrbulvan. 

 Detta talar ju som ett tydligt bevis på, att viljan åtminstone 

 icke saknas, om ock förmågan att bemäktiga sig ett så stort 

 byte ej fullt räcker till. Afvenledes har jag en gång vid 

 ett kattugglebo funnit en massa lemningar, såsom fjädrar 

 m. m. efter tamdufva, utan att jag dock vågar påstå, att 

 ugglan varit den, som gjort sig skyldig till dufmorden, då 

 det ju kunnat vara mycket möjligt, att någon hök, efter sina 

 påhälsningar i dufEockarne i närheten, begagnat ifrågava- 

 rande plats för intagande af sina måltider. 



Kortörade ufven (Ofus bracJii/otus) förekommer här i regel 

 endast under flyttningstiderna, livarvid han talrikast anträf- 

 fas under höstflyttningen, kanske mest beroende därpå, att 

 denna flyttning inträfiar från slutet af september till inemot 

 vintern, således under den tid då rapphönsjakten som bäst 

 pågår, och ljungbackar och mossar flitigt genomsökas af hun- 

 dar och jägare, hvilka då lätt uppstöta den hvilande ugglan. 



Att kortörade ufven någon gång öfvervintrar bevisas 

 däraf, att jag den -\ 12 1890 sköt ett exemplar i Frölunda; 

 och att samma vinter, den ''/i (1891) ett annat exemplar fäll- 

 des i samma trakt. Vid båda dessa tillfällen rådde ganska 

 sträng vinter med djup snö och stark kyla. Båda ugglorna 



