BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. IV. N:0 4. 79 



alldeles upp i Göteborgs liamn och älfven, där strömmen hål- 

 ler vattnet öppet. Här kvarstannar han i regel till i sista 

 hälften af mars, såvida han ej tvingas af långvariga isvint- 

 rar att dröja ändå längre. 



Småskraken {Mergiis serrator) är en af våra vanligaste 

 dykänder och förekommer i Göteborgs- såväl som hela Bohus- 

 läns skärgård hela året, såvida ej hela hafvet och skärgården 

 isbeläggas, i h vilket fall han drager sig undan, så att endast 

 ett fåtal kan trätfas vid de öppna vakar, som strömmen här 

 och där bryter upp. 



Kullar på (S ända till 10 'd,gg äro funna ^•''/ö, V^, a/e, '-^-Vg, 

 2/7 och ^/t. 



Storskarfen (Graculus carho) eller som den här i skär- 

 gården allmänt kallas »ålkråkan» förekommer ganska talrikt 

 under hösten, vintern och en del af våren, hvarefter den i 

 regel flyttar bort, ehuru en och annan — dock alltid högst 

 få — kvarstanna öfver sommaren. Jag har dock aldrig hört 

 omtalas, att han häckar här i skärgården; åtminstone gör han 

 det med säkerhet ej i södra delen af Bohusläns skärgård. 



Hafssulan {Dys-porus hassanus) var förr, — under min 

 ungdomstid ytterst sällsynt och fick under den tiden — ■ 



på 1870 talet — då något exemplar påträffades, helt och hål- 

 let betraktas såsom vinddrifvare. Före 18<S()-talet vet jag 

 mig blott trenne gånger hafva sett henne i Göteborgs skär- 

 gård, näml. en gäng vid Kalfsund den ^Vio 1871, en gäng 

 på Danafjorden den ''9 187(i och en gång på Sälöfjorden den 

 23/9 1S77. 



Sedan sillen i början af 1880-talet börjat komma in till 

 Bohuslän, har också hafssulornas antal ökats mer och mer 

 under själfva liskeperioderna, för att dock pä ef ter vintern 

 — eller, rättare sagdt, med fiskets upphörande — försvinna. 

 Under den tiden syntes ofta, isynnerhet ute i hafsbandet, 

 mindre flockar eller enstaka fåglar af denna eleganta stört- 

 dykare, strykande omkring, där sillstimmen stodo, och stun- 

 dom, då sillen instängts i en snörp vad, störtande sig gäng 

 på gång ner bland den packade sillen, där de ibland ato sig 

 så mätta, att fiskare kunde slå ihjäl dem med båtshaken, in- 

 nan de orkade lyfta sig ur vattnet. Afven på de större Ijor- 



