BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. IV. NtO 6. 11 



alla slags skadedjur, såsom räf, ekorre, hök, kråka m. fl. 

 Detta acklimatiseringsförsök har till dato krönts med stor 

 framgång, i det fasanerna icke blott fortlefvat under vin- 

 trarne, somliga både stränga och snörika, utan äfven bevis- 

 ligen fortplantat och förökat sig. Sä t. ex. fälldes hösten 

 1897 en årsunge vid en rapphönsjakt; 1898 hittades ett fasan- 

 bo i en klöfvervall med 12 ägg'^ 1899 såg jag ett bo under 

 en buske, i hvilket hönan observerades flera gånger under 

 liggtiden. Äfven nu hittades ett bo i en klöfvervall vid hö- 

 bergningen. Skördemaskinen gick öfver och afskar båda 

 benen på hönan, hvilket visar hur hårdt fasanhönan rufvar 

 äggen. Vid en rapphönsjakt hösten samma år fälldes åt- 

 skilliga ungfasaner, af h vilka en lemnades mig för riksmu- 

 seum; det var en o^; dräkten liknade honans; på bröstet fanns 

 dock några af de guldglänsande fjädrarne; vingpennorna fullt 

 utvecklade, så att fågeln flög obehindradt; stjärtpennorna 

 däremot höllo endast 16 cm. i längd, då de utväxta nå ända 

 till 46 cm. Kräfvan innehöll ekollon och en mängd larver 

 af kålflj^et, troligen tagna i ett närliggande rofland. Magen 

 innehöll likaledes ekollon, dessa sannolikt plockade i en ek- 

 plantering i närheten af skogsängen, samt dessutom en mängd 

 frukter af en vild blomkorgsväxt. Som nämndt förvaras 

 exemplaret liksom preparat af magens och kräfvans innehåll 

 på riksmuseum. 



Ar 1900 såg jag flera stycken fasaner på åkrarne efter 

 skördetiden, äfven slogo de till i träden, då de kördes upp 

 för hunden. Här må nämnas, att fasanen har en stor för- 

 måga att dölja sig i grantopparne; äfven om man vet trädet, 

 där han slog ned, får man söka en lång stund, innan man 

 lyckas få se honom. 



Ar 1901 såg jag flera kullar i Rismarken, så talrika ha 

 de aldrig förekommit något år. Vid en höstjakt i skogs- 

 ängen lossades ända till 50 skott på fasan. 



Klart är, att fasanen, sedan den blifvit acklimatiserad, 

 icke stannat på en plats, utan spridt sig i omnejden. Härpå 

 har man flera bevis, senast i den här nämnda, som sköts vid 

 Tåkernstrandeu.i Uppehållsorten i vassen berodde troligen på 

 den stora bristen på vatten, som, till följd af den långvariga 

 torkan, rådde under året; antagligen hade fåglarne här sitt 



Se tillägget not. 2. 



