BIIIANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. IV. N:0 6. 29 



och halva då knappt tillstymmelse till vingpennor. Svan- 

 nngen kan icke rädda sig genom dykning eller dölja sig i 

 vassarne, därtill är han för stor och otymplig. Om detta 

 infångande vore mindre att säga, om ungarne komme till 

 någon nytta; men de flesta dö af vanskötsel. Sa t. ex. såg 

 jag med harm 6 å 7 sådana svanungar omkomma under den 

 första jaktveckan detta år, instängda i en träng inhägnad i 

 stillastående stinkande vatten. Till föda är svanungen all- 

 deles oduglig, och för detta ändamål dödas de aldrig, utan 

 skjutas de någon gång, är det endast af okynne. 



Det enda sätt att råda bot på detta onda vore att för- 

 länga svanens fridlysningstid ett par månader. Sker icke 

 detta, kommer nog stammen att minskas, och måhända kommer 

 denna vackra och ståtliga fågel med tiden att totalt för- 

 svinna från sjön. 



1899 ^^6. Vid Gärdslösa kom tidigt på morgonen denna 

 dag en svan roende ur vassen, där den hade mindre ungar. 

 Den möttes ett stycke utanför vassen af sin make; då de 

 kommo i närheten af hvarandra, tycktes morgonhelsningen 

 bestå däri, att de snurrade rundt en tämligen lång stund, 

 därefter åtskildes de, och honan begaf sig åter in i vassen. 

 Samma dag iakttog jag knölsvanens läte. I allmänhet kan 

 man säga, att knölsvanen är stum; men oroar man henne, 

 t. ex. närmar sig hennes bo, då hon är i närheten, afgifver 

 hon ett läte, som kan uttryckas med ett svagt »orr-i-oh». 



1901 ^^5 såg jag icke mindre än 3 svanpar i Källstads- 

 viken; ett par hade varit synligt därstädes hela våren. I 

 den tidiga och stilla morgonstunden anställdes här ett slags 

 lek. De stora klumpiga fåglarne (cfc/') flögo efter hvarandra 

 korta sträckor, jagande och nappande hvarandra. Honorna, 

 som förhöllo sig mera passiva, kommo efter, utstötande ett 

 svagt läte. Det var ovanligt att se så många svanar i denna 

 trakt af sjön, och troddes med säkerhet, att något par skulle 

 häcka härstädes, men troligen oroades de för mycket af rod- 

 dare och fiskare från de tätt bebyggda stränderna, ty efter 

 någon vecka försvunno de. 



1901 ^/e såg jag ett svanbo på Långören i östra delen 

 af sjön. Boet, likt de förut beskrifna. låg på torr mark, 

 nedre diametern 2,72 m., höjd 0,5 m., fördjupningen i midten 

 78 cm.; äggens antal 8, det största äggantal jag någonsin 

 sett för svan. 



