BIHANU TILL K. SV. VET.-AKAD. FIANDL. BAND 28. APD. IV. N:0 6. 31 



jakttidens början den 21 juli. Infångandet af ungar har på- 

 gätt liksom föregående år men till ingen nytta, dä de flesta 

 dött af vanskötsel ocli olämpliga lokaler. 



I allmänhet kan sägas, att knölsvanen under femårsperi- 

 oden förökat sig i sjön, såväl de häckande som de sommarvis- 

 tande; ökningen har ej berott på infödda ungar, utan därpå, 

 att gamla dragits hit, troligen lockade af den för svanens 

 lif utmärkt lämpliga lokalen. 



Cygnus musicus. 



1898 ^^/i. Ännu voro sångsvanarne kvar och lågo i rader 

 längs Svanhals land från kyrkan till Rehnstad (se kartan). 

 Jag har aldrig förr sett så mänga svanar samlade på ett 

 ställe; de lågo långa stycken i raka linier och utgjorde med 

 all säkerhet 3 å 400. Denna dag fick jag bekräftelse på, att 

 svanens förnämsta födoämnen är stjälkarna (rotstockarna) af 

 Potamogetonarterna, i synnerhet lucens; rester af denna växt 

 fanns i svanens exkreraenter, som syntes här och där på strän- 

 derna, sedan vårfloden slutat och vattnet dragit sig tillbaka. 



1898 ^V^. Denna dag såg jag svanflockar draga mot nor- 

 den; det var den första sommarvarma dag på året. Detta 

 öfverensstämmer med min uppgift om tiden för sångsvanens 

 flyttning från Tåkern (se förra afhandl. sid. 35) på våren. 



Tidigt på morgonen denna dag, 1899 ^/n, då total vind- 

 stilla rådde, såg jag i Källstadsviken omkring 100 sångsva- 

 nar. Den s. k. svan sången hördes nu förträffligt i den stilla 

 morgonstunden. Utom de klagande tonerna och valdthorns- 

 stötarna förekomma äfven drillande strofer, så vidt jag hörde 

 rätt, hvilka tillsammans med de förstnämnda måhända kunde 

 hopsättas till melodier, som dock svårligen kunna återgifvas. 



Alltnog, svanens sång, som i allmänhet är enformig och 

 disharmonisk, kan under vissa stämningsfulla tillfällen, såsom 

 denna stilla morgonstund, få en mera melodisk karakter. 



Svanarna bruka, som gräsänderna, slå sig tillsammans i 

 stora flockar. Då en kommande flock slår till en liggande, 

 låter denna höra ett högljuddare läte, liksom för att locka de 

 kommande till sig, Då svanen flyger upp, tar han vanligen 

 höjden, så att den i vassruggarna dolde jägaren sällan får 

 tillfälle att skjuta honom. 



