42 W. A. ENGHOLM. OM FÅGELLIFVET I OCH OMKR. SJÖN TÅKERN. 



kommo flygande, liknade något brunandens, men med olika 

 klang. Jag trodde först, att det var en brunand, som blifvit 

 hes. Med all säkerhet häckade detta par i sjön. 



1901 ^^/ö såg jag en vigg utanför Gärdslösa (Kumla socken) 

 i närheten af vassen; den doppade oupphörligt sökande föda; 

 sannolikt hade den bo i vassen. 



Af det anförda kan den slutsats dragas, att, fastän viggen 

 blott ett år 1894 med säkerhet anträffats häckande, den sanno- 

 likt fortfarande sparsamt häckar i sjön. 



Fuligula marila. 



Denna and har under de senaste 5 åren ej varit synlig 

 i sjön. Uppgiften, att den häckat, är felaktig, beroende på 

 en oriktig bestämning af en årsunge. 



Fuligula ferina. 



1898 ^"/e. Vid Österkullen såg jag denna dag ett oer- 

 hördt stort antal brunandsdrakar. I mina anteckningar har 

 jag skrifvit 1 000-tal, och torde de måhända närma sig denna 

 siffra, ty de täckte hela vattenytan mellan ön och fasta 

 landet (se kartan). Jaktförbudet på brunand hade tydligen 

 verkat, ty något dylikt har jag aldrig förut varseblifvit. 



1899 ^°/6. Vid Asby i Kumla socken låg jag denna dag 

 i en vass med brunandsvettar utanför vassen (2 $9, 1 o^); en 

 hane slog ned och närmade sig vettarne med ett egendomligt 

 läte, som jag hört flera gånger under lika omständigheter; 

 det är svårt, nästan omöjligt att med bokstäfver återgifva; 

 skulle jag våga försöket, skulle det blifva ett utdraget »ioooh». 

 Dock må tilläggas, att dylika beteckningar endast ha värde 

 för den, som hört lätet i naturen, på så vis, att han med 

 tillhjälp af beteckningen kan återkalla det i minnet. Med 

 detta läte syntes hanen vilja locka honan. Följande dag d. 

 16 genomsökte jag den vass, hvari jag under gårdagen låg 

 för vettar. Jag fann, som var att vänta, ett brunandsbo, det 

 första jag sett i år. Anden hade begagnat sig af ett gam- 

 malt sothönsbo, att döma af det sluttande planet, som sot- 

 hönan ofta anlägger för att bekvämt praktisera sig upp i 

 redet, sedan vattnet fallit. Platsen var väl vald, ty här var 

 den fredad både för »äggplockare» och betande boskap, som 



