BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IIANDL. BAND 28. AFD. IV. N:0 6. 43 



ofta förstöra boen, då de läggas i starrtufvor på land. Fråga 

 är, om anden inkräktat boet eller om det var öfvergifvet af 

 sothönan, sedan äggen utlegats. Jag är böjd att tro det 

 senare, ty sothönan är en argsint och stridslysten fågel, som 

 nog icke ger vika för en brunand. 



1900 ^^/e fann jag icke mindre än fyra nyss lagda lirun- 

 andbon i närheten af Hångersudde, som visar, att denna sena 

 läggning är allmän, icke tillfällig. Alla dessa bon voro lagda 

 i starrtufvor i en fördjupning af 11,5 cm., diametern 20,5 cm. 

 Boet utgjordes underst af en bale af torra vasstrån samt 

 däröfver dunfjädrar; de voro alla lagda i närheten af vattnet. 

 Brunanden har en särdeles förmåga att dölja sitt bo. Hade 

 man icke ledning af den upj)flygande fågeln, så vore det 

 mycket svårt att finna, så väl öfvertäckes det af starren. 



1900 ^^/8. Vid Lindön sköts denna dag en ruggande brun- 

 andsdrake. Det är mycket sällan man träffar sådana i vassarue. 

 Vingpennorna voro till hälften utvuxna. Ryggen var något 

 mörkare, för öfrigt liknade han hanarne om våren, med fint 

 vattrade ryggfjädrar och en svart gördel i kräftrakten. Jag 

 har sett i faunistiska arbeten, att brunandsdrakens sommar- 

 dräkt skulle likna honans; detta ex. öfverensstämmer icke 

 med denna uppgift. Fågeln var vid godt hull, icke sårad 

 och utmagrad, hvilket som nämndt kan inverka på dräkten. 



1901 ^/ö såg jag en flock brunänder i Flöjelviken; på 14 

 hanar räknade jag endast 6 honor; här sålunda en betydligt 

 större öfvervikt på hanarnes sida än hos gräsänderna (se 

 denna fågel). 



^-/5 såg jag på ett annat ställe en flock af 6 cfcf och 2 

 $$, ungefär samma proportion som i den nyligen nämnda 

 flocken. Orsaken till denna stora öfvervikt på hanarnes sida 

 är utan tvifvel den, att på sommaren skjutas nästan alla 

 honor vid kullen, genast då jakten börjar, under det hanarne, 

 sedan jaktförbudet börjat, gä fria såväl på våren som på som- 

 maren, då de vid jaktens börjen lämnat sjön. De träffas icke 

 som gräsandsdrakarne i vassarne under ruggningstiden annat 

 än undantagsvis. 



1901 ^\'G observerades på Hångersudde ett Inninandbo med 

 13 'dgg, det största antal jag någonsin sett för denna fågel. Boet 

 liknade de förut beskrifna och låg i en starrtufva alldeles 

 intill sjön. Liksom föregående år syntes drakarne nu i oer- 

 hörda massor ute pa sjön till omkring den 10 juli. 



