BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. IT. N:0 9. 13 



är längst och det 3:dje lint. Dessutom förefinnes innanför 

 det innersta borstet en mindre tagg ocli för öfrigt i yttre 

 och inre kanterne helt små taggar. 



Hanen. Hans längd, utan stjertborsten, är 1 mill., och 

 han är således icke mycket mindre än honan. Han är äfven 

 föga smärtare än hon. Såsom vanligt äro hans stjertgrenar 

 mindre än de hos honan, men deras borst och taggar likna 

 dem hos henne. Hans antenner af l:sta paret hafva 10 leder, 

 och deras 4:de led är ej synnerligen starkt förtjockad. Den 

 inre grenen å 2:dra fotparet räcker endast till slutet af 2:dra 

 leden i dess yttre gren. Fötterna af 3:dje paret öfverens- 

 stämma i sin byggnad med dem hos de typiska arterna af 

 detta släkte (fig. 6, den ena foten). Deras yttre gren är 

 stor och grof och har taggen nära nedre yttre hörnet å l:sta 

 och 2:dra lederna stor och trubbig. Deras inre gren, som 

 räcker nära slutet af den yttre grenens 2:dra led, har l:sta 

 och 2:dra lederna mycket korta. Den l:sta af dessa leder 

 bär i inre kanten ett böjdt borst, och den 2:dra d:o har i yttre 

 kanten en kort spets och utsänder från den inre d:o ett sär- 

 deles långt borstformigt utskott, som räcker nästan till änden 

 af det längsta borstet a spetsen af den 3:dje leden. Denna 

 senare led är läng och nästan päronformig och bär i sin 

 nedre smalare ände 2:ne borst, af hvilka det inre är litet och 

 det yttre är stort och långt och räcker långt utom änden af 

 den 3^ttre grenen. — Hans fötter af 5:te paret (fig. 7, den 

 ena) äro mindre än de samma hos honan, men som vanligt 

 tvåledade. Den l:sta ledens inre flik är föga utstående, ehuru 

 med undre kanten konvex. I denne kant bär den 4 mer 

 eller mindre tagglika borst, som jämnt tilltaga i längd inåt. 

 så att det innersta är långt, under det att det yttersta är 

 helt kort. Deras 2:dra led är oval och bär 5 till större delen 

 tagglika kantborst, af hvilka det 4: de, utifrån räknadt, är 

 längst och det o:dje är fint. 



Denna art har under den Svenska vetenskapliga expedi- 

 tionen till flo*den Jenisej i Sibirien 1875, under Friherre A. E. 

 Nordenskiölds ledning, tagits dels vid Sopotschnaja Korga 

 nära Jenisejs mynning och dels på halfön Jalmal, och å båda 

 ställena har den förekommit tämligen talrik. 



