EIHANa TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 28. AFD. IV. N:0 14. 13 



larven, som kläckts 3 dygn förut, hade en längd af 0.5 mm. 

 Det är ett påfallande och för denna parasitiska metod vik- 

 tigt förhållande, att Pompilus-ägget, ehuru lagdt högst några 

 timmar senare än Ceropales-ägget, dock har en flera dagars 

 längre embryonaltid, en olikhet, som är ganska märklig 

 mellan så nära besläktade arter. Den parasiterande stekelns 

 larv hinner därför nå tillräcklig storlek för att kunna öfver- 

 väldiga Pom2Jilus-la,rven. 



Den 6 augusti vände sig Ceropales-labTverx åt det håll, där 

 Potnpilns-laryen satt, och började äta på honom. Ej heller 

 ■denne sågs försöka undandraga sig sitt öde. På kvällen var 

 han fullständigt förtärd. Under de följande dagarne fort- 

 satte Ceropales-laTven att äta på spindeln, h vilken han för- 

 tärde så grundligt, att 11 augusti endast ett ben och några tars- 

 leder funnos qvar. Den 12 augusti, således på 12:te dagen efter 

 kläckningen, började han spinna glesa, ljusbruna trådar mel- 

 lan glasrörets väggar, och mellan dessa trådar spann han 

 under denna och följande dag sin ljusbruna kokong. 



11. En Lycosa uppgräfdes 4 augusti ur en Fompilus 

 fnmipennis tillhörig hala, som stekeln höll på att stänga. 

 Spindeln bar Pompilus-ägget vid sidan, och sedan jag öfver- 

 tygat mig att intet Ceropales-ägg kunde ses i stigmerna, 

 lades han på sanden med ryggen uppåt, så att det nästan 

 såg ut som om han varit lefvande. Om en stund slog en 

 Ceropales ner på sanden ett stycke därifrån, med hufvudet 

 vändt mot spindeln, men tycktes i början ej observera honom. 

 Vinden låg dock åt stekeln till, och plötsligt sågs denne 

 sträcka sina antenner och vända hufvudet hit och dit, hvarpå 

 han flög upp och höll sig länge sväfvande framför den på 

 sanden liggande spindeln. En annan Ceropales slöt sig till 

 honom, och båda sväfvade nu en stund omkring 5 cm. fram- 

 för spindelns hufvud, tydligen ovissa om han var lefvande. 

 Slutligen slog den ena stekeln ner på sanden några cm. fram- 

 för spindeln, närmade sig försiktigt med framsträckta anten- 

 ner, till dess han slutligen nådde och berörde honom. Nu var 

 all tvekan borta. Genast var han uppe på spindelns rygg, 

 vände honom på sidan och införde sitt ägg i ena stigmat. 

 Därefter flögo båda steklarne bort. Spetsen af ägget kunde ses i 

 mynningen af det högra stigmat, som gapade något, medan 

 det andra var alldeles slutet. Pompilus-ägget var försvun- 

 net och hade troligen lossnat. På morgonen 7 augusti var 



