BIHAXG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAXDL. BAND 17. AFD. III. X:0 1. 43 



dessa må här anföras, nemligen dess hybrider med S. Lappo- 

 mcm, S. hastataf, S. Arbuscula och S. myrsinites. 



Salix Lapponum x herhacea X Lapp)onnm (nov. hjhr.) 9- 



På Storlienfjällets sydvestra sluttning anträffades 1885 i 

 öfre bjökregionen på en fuktig fjälläng i närheten af S. Lap- 

 ponum X herhacea ett flertal buskar af en konstant, särdeles 

 egendomlig form, som enklast låter sig tolka såsom en hybrid 

 mellan den förra och S. Lapponum. 



Delvis nedliggaude, till 20 — 30 cm:s höjd uppstigande 

 buske med vidjelikt utdragna, mörkbruna stammar. Arsgre- 

 narne rödbruna, temligen grofva, kort gråludna. Knoppfjäll 

 ofta qvarsittande, glatta och bruna. ?jladen bredt äggrundt 

 lancettlika med mycket bred tvärhuggen bas och utdragen, 

 stundom snedviken spets, helbräddade med tillbakaviken kant, 

 2 — 4 cm. långa med största bredden (1 — 2 cm.) nära basen; 

 temligen tjocka, men veka, på båda sidor släta. Den grå- 

 gröna öfversidan tätt, men kort, gråluden; undersidan gråaktig, 

 tätt hvitluden — på äldre blad glest hårig, blekgrön med 

 tätt mörkgrönt ådernät. Ilängena 2 — 4 cm. långa med 1 — 3 

 vanligen väl utvecklade stödjeblad på de 1 — 1,5 cm. långa, 

 tätt gråludna hängeskaftena. Hängefjällen bruna, bredt spad- 

 lika, rundadt trubbiga, glest långhåriga. De oskaftade, tjocka, 

 trubbiga kapslarne tätt filtludna med utdragna stift af det 

 mycket djupt 2-klufna, trådfina märkets längd. 



Hybriden visar sig till sina flesta karakterer intermediär 

 mellan S. Lapjponum och vissa på Storlienfjället och Areskutan 

 funna former af S. Lapponum x herhacea. Från den förra 

 skiljer den sig genom sitt nedliggande växtsätt, bredare, ve- 

 kare, på undersidan slätti och fint uätådriga blad, samt genom 

 breda, väl utvecklade stödjeblad och bredt spadlika hängefjäll; 

 från den senare åter är den skild genom sina vidjelika, ut- 

 dragna stammar, gröfre, rödbruna årsskott, större, starkare 

 ludna, fullkomligt helbräddade blad, större hängen och kapslar, 

 samt genom de mycket långa, trådfina märkesflikarna. 



Trots dessa intermediära karakterer gör dock denna form 

 ett i flere hänseenden mycket egendomligt intryck, hvarför 

 man vore frestad att anse den såsom en egen, nära S. Lappo- 

 num stående art, i synnerhet till följd af dess konstanta form 

 och riklio-a förekomst. 



