46 B. G. o. FLOUERUS, BIDRAG TILL KÄXXEDOMEX OM SALIXFLORAN. 



vecklade stödjeblad; hängen af 4 — 6 cm:s längd; hängefjäll 

 utdragna, spetsiga. Ijiisbruna, långhåriga; kapslarne lånaskaf- 

 tade, långa och smala med flasklikt ansvälda baser, till större 

 delen nästan glatta, mot spetsen kort gråludna; stiftet omkr. 

 dubbelt så långt som det 2 — 4-klufna märket. 



Hybriden står nära S. nigricans ^ borealis Fr., från h vil- 

 ken den dock skiljer sig medelst vissa karakterer, som otvätvdigt 

 erinra om de i granskapet talrikt förekommande formerna af 

 S. hastata a siibsylvatica Ands. Dessa karakterer äro före- 

 trädesvis: det nedliggande växtsättet, de späda, svarta grenarne, 

 de stora hjärtlika stiplarna, de djupt sågade, föga svartnande, 

 undertill blekgröna, med breda, stundom hjärtlika baser för- 

 sedda bladen, samt de långa och smala, vid basen flasklikt 

 ansvälda, delvis glatta kapslarne. 



Salix hastata X inyrsinites $. 



På Areskutan i nedre gråvideregionen anträff"ades af denna 

 hybrid en vidt utgrenad, krypande buske, som af 5. myrsinites 

 erhållit sina flesta karakterer, men dock skiljes från denna 

 genom de späda, långt utdragna, icke knotiga grenarne samt 

 de tunna, större och bredare, på undersidan blekt blågröna. 

 med ljusare ådernät försedda bladen samt de tydligt skaftade 

 kapslarne. Genom dessa karakterer närmar den sig -S. hastata. 



Salix hastmta X herbacea $. 



Af denna i åtskilliga andra fiälltrakter ej särdeles sällsynta 

 hybrid anträffades endast en enda krypande, vidt utgren,ad 

 buske i mellersta gråvideregionen på Areskutans sydvestra 

 sluttning. Enär hybriden sedan länge är väl känd under 

 namnet S. sarmentacea Fr., leranas här ingen beskrifning af 

 densamma. 



Salix hastata X reticxdata $. 



Ar 1885 anträffades af denna, i likhet med andra reti- 

 calata-hyhxiåex lätt igenkända hybrid, i mellersta gråvide- 

 regionen tvänne former, båda sterila, fullständigt krypande och 

 starkt utgrenade, af hvilka den ena, funnen vester om Bunner- 

 stötarne, utmärkte sig för mera utdraget, vekare växtsätt, 

 ovala, hvassågade blad med på undersidan starkt upphöjdt 

 ådernät, under det att den andra, som växte vid Tjallingåns 

 södra .strand, eode ett mera tätt och knotiot växtsätt med 



