50 B. G. O. FLODERUS, BIDRAG TILL KÄXXEDOMEN OM SALIXFLORAN. 



fjälltrakter oftast ej urskiljbar från de talrika öfvergångs- 

 forraer, som der förefinnas mellan dessa arter. 



Salix phylicifolia X myrsinites ster. 



Af denna hybrid förekom i nedre gråvideregionen af Are- 

 skutans sydvestra sluttning på en sumpig lokal en mer än 

 50 cm. höof buske, livilken grenom vekare och vida mindre 

 knotigt växtsätt, större, breda, omvändt äggrunda, på under- 

 sidan blekgröna, otydligt nätådriga blad skiljer sig från 5. 

 myrsiyiites, af hvilken den erhållit bladens tjocklek och fasta 

 konsistens, glest håriga undersidor och glänsande mörkgröna 

 öfversidor med ett väl utbildadt ådernät, som hos de vid tork- 

 ning gerna mörknande bladen på ett karakteristiskt sätt höjer 

 sig öfver ytan. 



Salix phylicifolia X herhacea (nov. hybr.) ster. 



Af hybriden anträffades 1890 en individ på Bunner- 

 stötarnes sydvestra sluttning på en fugtig, gräsbevuxen lokal 

 i mellersta gråvideregionen omkr. 3,500 fot ö. h. 



Liten, föga mer än 10 cm. hög, krypande, knotig, tätt 

 förgrenad buske med bruna, 6 — 7 mm. tjocka stammar; de två 

 sista årens grenar mycket späda, gräsgröna. Knoppfjällen från 

 föregående år ofta qvarsittande, glänsande bruna; det sista 

 årets rent cjröna. Bladen fasta, bredt omvändt äggrunda 1 — 2, .5 

 cm. långa, 0,.5 — 1,5 cm. breda. Bladkanten glest och grundt 

 sågad; bladbasen och spetsen trubbade; bladskaftet temligen 

 kort. Bladens öfversida glänsande mörkgrön, fullkomligt glatt; 

 undersidan blekt orråoTÖn — nästan iso;rå, vanligen fullständigt 

 glatt och slät, på några blad förefinnes ett fåtal glest spridda 

 hår. För öfrigt eger undersidan ett fint, men ej särdeles fram- 

 trädande nätverk af mörkgröna, öfver ytan icke upphöjda ner- 

 ver; medelnerven är i likhet med de från densamma utgående 

 större nerverna ljust gulgrön, bred och platt, fullkomligt glatt 

 och tydligt upphöjd öfver ytan. 



Ehuru af denna form inga blomdelar anträffades, torde 

 dock dess hybrida natur vara fullt obestridlig, enär den före- 

 ter väl utpräglade karakterer af båda i densamma ingående 

 hufvudarterna, nemligen 

 af S. phylicifolia: 



de knotiga, grofva, glänsande bruna stammarna, de tjocka, 

 omvändt äggrunda, glest och grundt sågade, på öfversidan glän- 



