10 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



väggen från såväl sin inre som sin yttre gräns tilltager i 

 tjocklek mot sin midt, ntan äfven derigenom, att ökningen i 

 tjocklek ej oafbrntet fortgår mot väggens midt, utan tunna 

 ställen (antagligen porer) uppträda i dennas tjockare delar. 

 Ifrågavarande väggar hafva dessutom vanligen en sned rikt- 

 ning mot cellens längdaxel (se fig. 10). 



Dubbel epidermis förekommer äfven här, men de båda 

 hälfterna af en tudelad epidermiscell hafva nu på grund af 

 epidermiscellernas förändrade form en tangential sträckning. 



Cellerna, som bilda epidermisväfnaden å kronrörets in- 

 sida, äro något mindre än de yttre epidermiscellerna (deras 

 dimensioner i tvärgenomskärning äro 26 x 21 ^<), men liksom 

 dessa försedda med fasta väggar (ytterväggens tjocklek går 

 upp till 9 //). A längdsnittet visa de i förhållande till sin 

 höjd^ en mycket större längd än hvad fallet var hos utsidans 

 epidermisceller, livar est höjden vanligen öf verstiger längden. 



Snittets hufvudmassa består liksom i föregående fall af 

 tunnväggiga celler, som å tvärsnittet äro rundade eller ellip- 

 tiska, i senare fallet vanligtvis utdragna i radial riktning. 

 A längdsnittet är deras längd i förhållande till deras höjd i 

 allmänhet mindre än förut, så att till och med celler, som i 

 det allra närmaste äro isodiametriska, här ej äro sällsynta. 

 Väfnadens mäktighet är nu mycket större än i de båda före- 

 gående fallen, nemligen 1250 f.t, der den är som kraftigast 

 utvecklad, och 860 /.i i dess smalaste parti, hvilket ej tyckes 

 bero på en ökning af antalet cell-lager (dessa äro omkr. 22 

 och 17), utan på en förstoring af dessas elementer, hvars stor- 

 lek nu uppgår till 54 x 44 jtt i medeltal. Det korniga inne- 

 hållet är nu obetydligare än förut, så att det till och med 

 kan vara försvunnet ur en del af väfnadens celler. 



De förut omtalade stora håligheterna uti de väfnads- 

 partier, som åtskilja tvenne par kärlsträngar, återfinnas äfven 

 här, men liafva dock ej så stor utsträckning i förhållande till 

 grundväfnadens hela massa som förut. Kärlsträngarne, som 

 under föregående utvecklingsstadier utgjordes af en hufvud- 

 sakligen utaf kärl bestående hadromdel, som på alla sidor 

 omgafs af ett leptom, bestående af tunnväggiga, smallumiga 

 och långsträckta celler, hafva nu omvandlats till fibrovasal- 

 strängar, i det att hela det förutvarande leptomet förändrats 

 till bast m ed förvedade cellväggar. Som äfven hadromet är 



' Cellens höjd = dess radiala utsträckning (3 p. 32). 



