BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 20. AFD. III. N:0 3. 15 



insidans epidermis, ega den största längden. Tjockleken hos 

 deras väggar är ringa (1 f.i). 



Inneslutna i kronans grundväfnad ligga dels kanalartade 

 håligheter, dels kärlsträngar. De förra äro genom 1 — 2 lager 

 af väfnadens celler skiljda från utsidans epidermis och liafva 

 troligen en likartad uppkomst som de stora lakunerna i Xe- 

 rantkemum-blommans grundväfnad, ty de celler, som närmast 

 omgifva dem, befinna sig i ett mer eller mindre ramponeradt 

 skick. Starkaste utbredningen tyckas de hafva å kronrörets 

 midtelhöjd, en mindre utsträckning i dettas spets och bas, i 

 hvilket senare parti de till och med kunna saknas. Vanligen 

 äro de 3 till antalet, men kunna äfven förekomma i ett större 

 och mindre antal. Mest konstant finnas de utefter ellipsens 

 större axel. 



Kärlsträngarne äro fördelade pa ett rätt märkvärdigt 

 sätt. Deras plats är i närheten af insidans epidermis. Men 

 några (vanligen 2:ne till antalet) äro uppdelade i två strän- 

 gar, så att på samma radie förekommer en större sträng längre 

 utåt och en mindre straxt intill insidans epidermis. Dessa 

 senare skulle möjligen kunna höra till en ståndarkrans, som 

 undertryckts och endast genom de ifrågavarande kärlsträn- 

 garne antyder sin forna tillvaro. De öfriga odelade strän- 

 garne äro vanligtvis 4 till antalet (på grund af blommans 5- 

 tal skulle man ej väntat sig mer än 3) och ligga på ungefär 

 samma höjd som de inre strängarne i de båda strängparen. 

 Mellan 5 af de större strängarne är det inbördes afståndet 

 ungefär lika. Men regelbundenheten stores derigenom, att på 

 ett ställe en extra kärlsträng uppträder midt emellan tvenne 

 andra. Denna extrasträng har ett sådant läge, att den half- 

 veras af en linie, som dragés genom stiftets båda, i median- 

 linien fallande kärlsträngar, och skulle således enligt dia- 

 grammet för Compositéblomman höra till kronans mediana 

 1)lad samt bilda dettas medelnerv. Ibland kan dock antalet 

 kärlsträngar blifva större och ifrågavarande förhållande så- 

 ledes mera kompliceradt. 



Något dylikt har förut påträfi'ats hos den centrala Xe- 

 ranfhemum -blomman, men hos den går den linie, som förenar 

 stiftets båda kärlsträngar, i vinkelrät riktning mot en linie, 

 som halfverar den extra strängen och på samma gång dragés 

 genom stiftets medelpunkt. Häraf framgår bland annat, att 

 strålblomman hos Ch. coronarium och de centrala blommorna 



