36 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



lager är på grund af bladskitVans vexlande tjocklek ej lika 

 stort öfverallt. Utefter en linie, som från rännans botten 

 dragés vinkelrätt mot bladets utsida, har grundväfnaden en 

 mäktighet af ungefär 12 cell-lager. Medelstorleken af dess 

 celler är 19x18 ,«. 



Inneslutna i grundväfnaden och skilda frän utsidans epi- 

 dermis genom 1 — 2 lager af den förra väfnadens celler lig- 

 ger en del ledningssträngar, af hvilka halfva antalet utgöres 

 af förenade leptom- och hadromstr ängar, det vill med andra 

 ord säga kärlsträngar; den andra hälften utgöres af enbart 

 leptomsträngar, som bestå af kambiumceller. 



Kärlstr ängarne äro med undantag af den, som ligger i 

 bladets medianplan, föga kraftiga; i allmänhet ega de ej mer 

 än 3 kärl hvardera. På deras insida ligger en sekretgång 

 (på den mediana kärlsträngens insida finnes det ofta 2:ne 

 sådana). 



I regelbunden alternation med kärlsträngarne förekomma 

 i hvardera sidohälften af bladet 9—10 kambiumsträngar ; 

 dessa ha en starkare utbildning än kärlsträngarne. I deras 

 närhet förekomma inga sekretgångar. 



Här i bladets basdel är det endast kärlväggarne, som 

 reagera på vedsubstans. 



Snitt 8 (fig. 43 och 44). Förflyttar man sig deremot ett 

 stycke längre uppåt och genomskär bladet på ungefär halfva 

 afståndet mellan dess spets och bas, så förvånas man genast 

 öfver den rikliga förekomsten af ifrågavarande ämne, hvilken 

 äter beror på, att kambiumsträngarne på föregående snitt 

 härstädes uppträda såsom baststrängar. Således förekommer 

 hos dessa bladbildningar det anmärkningsvärda förhållandet, 

 att en och samma strängväfnad uppträder på olika sätt å 

 skilda ställen inom ett och samma organ. Dessa baststrängar 

 hafva något större genomskärningsyta än kambiumsträngarne 

 i bladets basdel. Relativt taget ökas deras mäktighet mot 

 bladets kant, ty i denna sträcka de sig från den ena till den 

 andra sidans epidermis. I den öfriga delen af bladskifvan 

 ha de liksom kambiumsträngarne i bladets bas sin plats in- 

 till utsidans epidermis, till hvilken de antingen gränsa omedel- 

 bart, eller ock skiljas de från densamma genom ett enda till 

 bladets grundväfnad hörande cell-lager. Deras karakter af 

 baststrängar är visserligen tydlig, men dock ej så starkt ut- 

 präglad, som den kunde vara, ty förvedningen af bastcellernas 



