ö ELIASSON, SEKUNDÅRA ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 



stärkelse fylda celler af elliptisk form. Denna är så till vida 

 olika, att cellerna i väfnadens yttre lager ha sin största ut- 

 sträckning i radial riktning å såväl tvär- som längdsnitt, un- 

 der det de inre lagrens celler å ett tvärsnitt äro utdragna i 

 tangential riktning, å längdsnittet^ i organets höjdriktning. 

 Under fruktstadiet ligger barkparenkymcellernas största ut- 

 sträckning i såväl tvär- som längdgenomskärning i radial rikt- 

 ning. Barkparenkymets mäktighet i sistnämda riktning upp- 

 går vid blomningen till 160 jli ungefär, men höjer sig vid frukt- 

 mognaden till 450 f.1. Cell-lagrens antal är vid båda tidpunk- 

 terna omkring 7, hvaraf man kan sluta, att väfnadens celler 

 måste ega en betydligt större volym vid fruktmognaden än 

 under poUinationen. Detta är också förhållandet. Mot 23 x 25 

 iff såsom mått på cellstorleken vid den sistnämda tidpunkten 

 svarar 64 x 38 i^i, som angifver storleken hos väfnadens celler 

 vid fruktmognaden. 



Barkparenkymets inre gräns utgöres af kärlsträngarne. 

 Dessa äro 4 till antalet och bestå af en hadroradel med ett 

 fåtal smala spiralkärl och ett densamma omgifvande leptom, 

 som utgöres af smala, tunnväggiga och med sneda tvär- 

 väggar försedda celler. På sin utsida äro kärlsträngarne ut- 

 rustade med en beläggning af ett mindre antal kollenkym- 

 celler. Deras inbördes afstånd är temligen stort. De tyckas 

 vara förenade med hvarandra genom en väfnad af samma be- 

 skaffenhet som deras leptom. Huru det härmed förhåller sig 

 är mycket svårt att afgöra under blomstadiet på grund af den 

 under detta rådande obetydliga väfnadsdifferentieringen. Men 

 förhållandena under fruktstadiet, då difierentieringen inom kärl- 

 strängsringens element gått vida längre än under blomningen, 

 synas tala för detta antagande. Vid fruktmognaden är kärl- 

 strängarnes utseende rätt mycket förändradt. De hafva nu 

 utvidgats så starkt åt sidorna, att dét uppkommit en nästan 

 sammanhängande kärlsträngsring; deras hadromdelar ha till- 

 tagit i styrka, i det att kärlens antal förökats rätt betydligt; 

 dessa senare äro nu tydligt fördelade i radiala rader (under 

 blomstadiet voro kärlen mera oregelbundet fördelade inom 

 kärlsträngen); koll enkym cellerna å kärlsträn garnes utsida äro 

 omvandlade till bastceller, hvars väggar dock ännu uppvisa en 



' När ej annat särskildt angifves, menas här och i det följande med 

 längdsnitt alltid ett radialt sådant. 



