6 ROB. TOLF, GRANLEMNINGAR I SVENSKA TORFMOSSAR. 
nerfallna stammar ej sällsynta. — Granarps mosse slutligen 
utgöres af en större högmosse med den för sådana känneteck- 
nande bildningen; furustubbar förekomma sparsamt och en- 
staka, utan att några lager kunna särskiljas; rikedomen på 
skogsris är stor, och mot djupet är torfven starkt uppblandad 
af en mängd träbråte, härrörande från fur och al. 
Vi hafva anfört detta för att visa, huru olika flera till 
och med i hvarandras omedelbara närhet befintliga mossar 
kunna vara; huru i den ene saknas, men i den andre deremot 
förekomma tydliga stubblager; huru växtlemningarne i den 
ene utvisa, att mossen under en längre tid befunnit sig i ett 
utpregladt fuktigt tillstånd, under det att motsvarande lager 
i en alldeles bredvid liggande antyda, att denne under samma 
period varit relativt torr. Då förhållandena varit så skiftande 
inom en liten areal, må man ännu mindre vänta att finna alla 
på samma nivå varande mossar bygda på ett fullkomligt öfver- 
ensstämmande sätt: det är alldeles faktiskt, att vid deras bil- 
dande lokala omständigheter ganska ofta inverkat. 
Bland alla de vid Flahult liggande mossarne skola vi här 
endast sysselsätta oss med östra Svartekärret. Detta ligger, 
såsom nyss nämndes, alldeles bredvid en tillplattad rullstensås, 
hvars åt mossen vända sida sluttar så starkt, att afloppsdikets 
ena vägg utgöres af grus och dess andra af torf. Asen saknar 
nu nästan all träd- eller buskvegetation; endast i ett gammalt 
sandtag hafva några små furor, aspar och björkar samt en 
liten rönn vuxit upp. På öfriga sidor omgifves mossen af 
skogsmark samt sammanhänger i norr genom kärr med den 
förut omtalade kultiverade mossen bredvid gården. 
Före odlandet var Svartekärret mycket sankt och beväxt 
med starr, missne, kabbelök, vattenklöfver m. m. samt har nu 
sjunkit tillsammans ganska mycket. WNättningens storlek kan 
afläsas på ett par ställen å rullstensåsens sida, der torf ännu 
qvarsitter 0.6 m. öfver mossens nuvarande yta. 
Bottnen utgöres af grus, som oftast är sammankittadt af 
ockerbildningar, ty torfven är mycket rik på jernföreningar, 
bland annat håller den vivianit. Synnerligast i mossens midt 
är rikedomen på ockra stor, så att växtlemningarne der äro 
flerestädes alldeles förstörda. Bäst äro de bevarade i mossens 
vestra, mot åsen vettande del. En derstädes upptagen profil 
visar följande utseende nedifrån räknadt: 
