BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:o 1. 29 
Betula alpestris, blad. 
Betula intermedia, blad. 
Betula verrucosa, blad. 
Salix arbuscula, fere blad. 
Salix sp., blad. 
Pinus silvestris, barr, temligen sparsamt. 
Picea excelsa, barr, kottar och qvistar; uppåt blefvo dessa 
lemningar ymniga. 
3. Stubblager. Detta härrörde från gran, af hvars 
talrika lemningar det omgafs, och kunde följas ett par hundra 
fot ut i myren. 
4. Sphagnumtorf, 0.6 m. mäktig. I dennas undre del 
funnos granbarr och kottar; det enda tillfälle, då jag anträffat 
lemningar af detta träd i dylik torf. 
Utom granlemningarne är äfven förekomsten af Betula 
verrucosa af intresse. Angående dem, som anträffades i torf- 
ven, är bestämningen fullkomligt säker; deremot vågar jag ej 
säga detta om de fragment, som togos 1 leran. — Mossens yta 
låg ej obetydligt högre än elfvens vattennivå, som är vid pass 
315 m. öfver hafvet, och torfven hade fullständigt fyllt bäckenet. 
Orgnäs. Ett särdeles lärorikt exempel på, huru torf med 
deri inbäddade stubblager kan bildas genom uppdämning, 
iakttog jag vid Orgnäs 1 Asele socken. Landsvägen österut 
framgår vid pass 900 m. å en väl utpreglad rullstensås, på 
hvars norra sida Orgån framflyter för att strax nedanför ut- 
falla i Gide elf. På åsens andra sida ligger en långsträckt 
tjärn, som i söder, öster och vester omgifves af mossmarker. 
Jag blef ganska öfverraskad att finna tjärnens vattenyta mera 
än 1 m. högre än åns. Men vid närmare undersökning blef 
saken lätt förklarad. I forna tider hade tjärnen synbarligen 
haft ett större aflopp till ån, för så vidt den ej från början 
varit rent af en del af denna, och dess vattenstånd hade då 
varit så lågt, att skog kunnat växa såväl å de i söder, vester 
och öster liggande markerna som på åsens egen sida ända ned 
- till det dåvarande vattenbrynet. Men så småningom upp- 
grundades detta aflopp samt växte igen af mossbildningar, och 
i samma mån steg tjärnens vatten. I följd häraf utdog skogen, 
hvars stubbar och kullfallna stammar derefter inbäddades 
i torfven. Alltjemt synes vattnet stiga, och samtidigt der- 
med fortgå äfven torfbildningarne samt inkräkta på den nu 
växande skogen. Öfverallt i mossens kanter stå vissnande 
