22 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 
på föregående snitt, i det att klorofyllet är försvunnet och 
väfnaden skiljes från sina grannväfnader endast genom celler- 
nas form o. d. Denna är mer eller mindre elliptisk med största 
utsträckningen i tangential riktning. Celldimensionerna äro i 
medeltal 20 x 23 u. Väfnaden uppträder med en mäktighet 
i radial riktning af 160 u uti 8 lager af celler. 
Emellan D och insidans epidermis följer ett väfnadsparti. 
som ej har någon motsvarighet å snitt 1. Det består af 
kollenkym, som framträder allt mer utbildadt såsom sådant, 
ju mer man nalkas insidans epidermis. Såsom tydligt kollen- 
kym uppträder det i omkr. 3 lager med en cellstorlek af i 
medeltal 10 x 9 u. Äfven insidans epidermis (E) antager en 
kollenkymatisk beskaffenhet, så att väfnaden kan betraktas 
som kollenkympartiets innersta cell-lager. Dess cellers dimen- 
sioner äro i medeltal 185x9 u; de äro betydligt mera utdragna 
i radial riktning, än hvad förhållandet var på halfva blad- 
höjden. Deras ytter- och innerväggar äro temligen tjocka 
(de förra 5,75 u, de senare 2 u i tjocklek), sidoväggarne der- 
emot tunna. Ett dorsiventralt längdsnitt genom holkbladets 
nedre parti (fig. 9 och 10), taget så stort, att äfven blomfästet 
till en del ingår i detsamma, visar att B-väfnadens celler så 
småningom öfvergå från en hufvudsakligen i bladets längd- 
riktning utsträckt form till en mera rundad sådan; denna 
senare åter utbytes så småningom mot en cellform, som ut- 
märkes genom en mycket starkt framträdande sträckning i 
dorsiventral riktning och en egendomlig spolform. Af dylika 
celler består blomfästets yttre hälft (fig. 11). C tycks vid 
gränsen till blomfästet mista sin förra, utmärkande karakter, 
nämligen kambiumnaturen, och förlora sig uti blomfästets 
mera likformiga väfnader. D:s celler få en allt större längd- 
utsträckning, ju längre ned i bladet de äro belägna, och för- 
lora samtidigt allt mer och mer af sin klorofyllhalt. Kollen- 
kymet har sin största mäktighet vid holkbladets öfvergång 
uti blomfästet, sträcker sig ett litet stycke in i detta, men 
öfvergar liksom D uti mera korta celler med elliptisk om- 
krets (ellipsens största axel ligger i bladets längdriktning) 
och temligen fasta väggar. MNSådana celler bilda blomfästets 
inre hälft, så att detta utgöres egentligen af blott 2 slags 
väfnader (epidermis och kärlsträngar dervid ej inberäknade). 
Väfnaden, som bildar blomfästets yttre hälft, bibehåller sitt 
ofvan omtalade utseende ned till gränsen mot korgskaftet; 
