BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0 3. 23 
den som bildar blomfästets inre del deremot, antager ett stycke 
nedanför blommornas utgångspunkt en mycket lakunös be- 
skaffenhet, i det dess celler åtskiljas af stora, runda hålig- 
heter (jfr fig. 52). Denna väfnad har förmåga att utvidga 
sig, då den frigöres. 
En undersökning af bladets inre och yttre yta har med 
afseende på hudväfnadens byggnad att uppvisa följande för- 
hållanden: 1) Utsidans epidermis består af polygonala, mest 
6-kantiga celler, hvilka ej hafva sin utsträckning markerad 
i någon viss riktning. Den polygonala formen framträder 
tydligast i bladets mellandel (fig. 12); uti dess öfre och nedre 
partier äro vinklarne, som epidermiscellernas sidoväggar bilda 
med hvarandra, ej så skarpt utpräglade, utan cellerna mera 
afrundade 1 hörnen. HNidoväggarne äro temligen tjocka, för- 
sedda med porer här och der, aldrig vågiga. Klyföppningar 
finnas. Dessa äro talrikast 1 bladets öfre och mellersta delar, 
aftaga 1 antal i dess basdel. I denna har äfvenledes klorofyll- 
halten aftagit i betydlig grad. 2) Hudväfnaden, som bekläder 
bladets insida (fig. 13 och 14), består af celler, som äro ut- 
sträckta i bladets längdriktning; detta är tydligt framträdande 
i alla bladets regioner, men förhållandet mellan cellernas längd 
och bredd är mycket olika på olika ställen. Vid bladets bas 
äro cellerna mycket långsträckta och af en starkt utprägladt 
prosenkymatisk form. Upp mot bladspetsen minskas småningom 
cellens längd i förhållande till dess bredd, men den förra är 
dock alltid större än den senare. Nidoväggarne äro tunna, de 
laterala ! ligga tydligt i bladets längdriktning och äro van- 
ligen simsemellan parallela; öfre och undre sidoväggarne in- 
taga 1 de flesta fall en sned riktning mot de laterala. Störst 
är denna 1 bladets basparti, mindre i dess öfre delar. Klyf- 
öppningar förekomma lika talrikt ungefär som hos utsidans 
epidermis, men skilja sig från dennas derigenom, att springan 
mellan slutcellerna här ställer sig i bladets och på samma 
gång epidermiscellens längdriktning eller ock endast helt obe- 
tydligt afviker från denna; hos A deremot hade springan 
ej något konstant läge, hvilket väl torde stå i samband med 
att dess celler ej visa samma likformighet som E:s med af- 
seende på sin utsträckning i någon viss riktning. Klytf- 
öppningarne aftaga 1 antal ned mot bladets bas och äro 
! Epidermiscellernas sidoväggar äro betecknade på samma sätt, som De 
Bary gör i sin »Vergleichende Anatomie der Vegetationsorgane» p. 32. 
