25 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 
D har en mäktighet af ungefär 185 u 1 8 cell-lager. Dess 
celler äro som vanligt något större än i motsvarande parti 
från halfva bladhöjden; deras dimensioner, (23 x 30 uwu), visa 
en temligen betydlig utsträckning 1 tangential riktning. Väf- 
naden har, såsom det tyckes, tendens att så mycket som möj- 
ligt närma sig till bladets utsida, i det den tränger in mellan 
de förut omtalade baststrängarne ungefär 1 nivå med B; dess 
tendens att antaga ett mera ytligt läge framträder ännu 
starkare i de partier af bladet, som bilda dettas kant och 
der inga baststrängar stå hindrande i vägen; här tränger 
väfnaden fram i det närmaste till utsidans epidermis. 
Innanför D följde under blomstadiet ett kollenkymatiskt 
väfnadsparti. Motsvarande bladparti representeras äfvenledes 
här af en mekanisk väfnad, som är af olika utbildning, bero- 
ende på, hur långt holkbladet kommit i utveckling. Denna 
olikhet yttrar sig såväl uti antalet cell-lager som uti graden 
af cellväggarnes förvedning. Denna är, då den finnes, temligen 
obetydlig och uppträder endast uti ett cellband, som sträcker 
sig parallelt med insidans epidermis ett stycke utanför denna. 
Väfnaden är med all sannolikhet framgången ur det under 
blomstadiet uppträdande kollenkymet, som håller på att öf- 
vergå till typiskt bast (att den detta gör, få vi se längre 
fram). Att den ännu står på öfvergangsstadiet, framgår 
deraf, att förvedningen hos väggarne är ingen eller obetydlig, 
att dessa hafva samma tjocklek öfverallt, derigenom att cel- 
lernas yttre kontur är rund eller elliptisk, ej, såsom hos ty- 
piskt bast, kantig, i det att sammanlödningen mellan de sär- 
skilda bastfibrerna här ej gått så långt som hos fullt utveck- 
ladt och typiskt bast. Hos det snitt, som ligger till grund 
för beskrifningen af bladets öfriga väfnader, har ifrågavarande 
parti en mäktighet af omkr. 95 u uti 7 (8) cell-lager. Cellernas 
medelstorlek är 13 x 13 u. Till detta band sluter sig såsom 
dess gränslager inåt insidans epidermis (E), hvars celler ha 
en storlek af 20 x 13 u (således är deras sträckning radial 
och ej tangential såsom å snitt 3). Väggarnes tjocklek är 
äfvenledes något större än hvad förut varit fallet, den belöper 
sig för ytterväggen till ungefär 7 u, för innerväggen till 4 
u, hos sidoväggen har tjockleken äfvenledes ökats något, men 
denna är dock ännu temligen tunn. 
Om vi fortsätta med våra undersökningar ännu ett stycke 
nedåt, så att vi komma ned i blomfästet, så finna vi med af- 
