BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0 3. 29 
seende på dettas byggnad följande: innanför epidermis (se 
fig. 19) å organets utsida följa cirka 2 lager af tunnväggiga 
celler, som bilda en fortsättning af B uti sjelfva bladet, men 
som här liksom redan i bladets nedersta partier antagit en 
dorsiventral sträckning. Närmast innanför dessa följer ett 
väfnadsparti, bestående af celler, som ha samma form, men 
betydligt tjockare väggar än cellerna i de tvenne lager, som 
följa på utsidans epidermis. På tvärsnitt äro de rundade 
eller radialt sträckta, på dorsiventralt längdsnitt sträckta i 
dorsiventral riktning. Deras väggar äro något förvedade; 
starkast är förvedningen uti väfnadens mediana del, aftager 
ut emot dess kanter. Sedd på tvärsnitt bildar väfnaden ett 
band, som har sin största utsträckning i tangential riktning, 
sin minsta deremot i radial. I den senare riktningen har 
partiet vanligen en mäktighet af 6—7 cell-lager, endast i 
medianplanet, der det sänder ut ett utskott i riktning mot 
det mediana kärlknippet, uppträder det med en ungefärlig 
mäktighet af 10 cell-lager. A sin utsida är blomfästet försedt 
med längsgående fåror (r a fig. 19). Inom hvarje, af 2:ne dy- 
lika fåror begränsad, del af blomfästet finnes ett sådant band- 
likt väfnadsparti, som i tangential riktning sträcker sig i det 
närmaste ut till dess af de båda fårorna framstälda gränser. 
Med afseende på bandets utsträckning 1 organets längdrikt- 
ning lemnar ett dorsiventralt längdsnitt den upplysningen, 
att det har sitt ursprung redan i den nedre delen af holk- 
bladet och tycks här framgå genom en förtjockning af väg- 
garne 1 B:s inre cell-lager. I öfre delen af sitt lopp begrän- 
sas det på insidan af ett inre bastband, som utgör de nedersta 
resterna af det bastparti (C), som längre uppåt uppträder 
med en vida större mäktighet och som upphör ett litet stycke 
nedanför den höjd, hvarifrån det väfnadsparti, som här är 
föremål för beskrifning, tager sin början. Dess mäktighet är 
först ringa, men blir genast större, så snart ej något bast- 
band å dess insida hindrar detsamma att utbreda sig i radial 
riktning. Derefter sträcker det sig nedåt med samma mäk- 
tighet i nästan hela sin längd och slutar först ett stycke 
ofvanom gränsen mellan blomfäste och korgskaft. Hela den 
del af blomfästet, som ligger innanför denna nyss beskrifna 
väfnad, består af en parenkymatisk tunnväggig cellmassa, som 
omsluter kärlsträngarne och i motsats till förhållandet under 
blomstadiet innehåller ej obetydligt med klorofyll. Detta 
