BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0 3. 77 
vedning såsom fallet stundom var å dettas halfva höjd. 
Längdsnittet visar, att denna upphör ett stycke ofvan basen. 
C har här en mycket liten betydelse och står tydligen i 
begrepp att försvinna. Nåsom qvarstående rester af densamma 
har man att anse de små bastknippen, som ha sitt läge i 
närheten af kärlsträngarne och hufvudsakligen äro att finna 
i bladets mera mediant belägna partier. Ett sådant knippe 
kan dock ännu ha en mäktighet af 105 u och bestå af 6 lager 
af celler. Dessa hafva en medelstorlek af 18 x16 u och väggar 
med en tjocklek af ungefär 3 u. 
Till följd af C:s obetydliga utbildning får D en stor ut- 
sträckning. Den tränger nemligen in mellan bast- och kärl- 
strängarne och kommer derigenom att på flera ställen gränsa 
omedelbart till B. Antalet af väfnadens cell-lager är äfven- 
ledes större än å de öfriga snitten. De belöpa sig ända till 9, 
hvilka tillsammans ha en mäktighet af 340 u uti radial rikt- 
ning. Cellernas storlek är äfven ganska betydlig, nemligen 
38x34 ui medeltal. Deras klorofyllhalt är obetydlig. 
Kollenkymbandet, som på blomstadiet uppträdde närmast 
innanför D uti bladets bas, är härstädes förändradt till ett 
bastband. Detta har en något större mäktighet (65 u i 5 
lager) än kollenkymbandet, celler med något större volym 
(15x13 u) och med ungefär dubbelt så tjocka väggar (7 u). 
Hos denna liksom hos de öfriga arterna, der ett subepi- 
dermalt bastband uppträder på bladets insida, ha cellerna 
hos insidans epidermis samma utseende och samma beskaffenhet 
som cellerna i det närgränsande bastbandet. 
Deras storlek är ungefär densamma som å de föregående 
snitten (16 x13 u), men deras väggar visa deremot en stark 
tillväxt uti tjocklek, i det denna senare uppgår till 7, 7 och 
ASA 
En öfversigt af bladets byggnad inom ett större antal 
höjdregioner än de två, som 1 det föregående blifvit särskildt 
beskrifna, lemnar följande allmänna resultat. Bladets byggnad 
uti dess i närheten af spetsen belägna regioner är ganska 
enformig. Dess hufvudmassa består här af klorofyllparenkym, 
i det både B och D, mellan hvilka ej någon skarp gräns 
finnes, emedan C är icke eller högst obetydligt utvecklad, 
hysa det gröna färgämnet 1 en ej ringa mängd. Ur det förra 
partiet börjar klorofyllet dock ganska tidigt under väfnadens 
lopp mot bladbasen att draga sig tillbaka, hvarvid det är 
