110 ELIASSON, SEKUNDÄRA, ANATOMISKA FÖRÄNDRINGAR. 
inre holkbladen. Dessa uppträda i närheten af bastceller, 
som hafva en likadan form, hvaraf man skulle kunna sluta, 
att C-partiets förstoring åtminstone delvis beror på, att en 
del af D-partiets celler antagit bastkarakter (se fig. 70). 
D-partiet är, såsom ofvan blifvit omtaladt, i hög grad 
reduceradt och har till följd af C-partiets starka utveckling 
fått ett mycket obetydligt utrymme sig tilldeladt i hvardera 
bladkanten. Ännu kan det bestå af 6 cell-lager med én 
sammanlagd mäktighet af 80 u. Genom trycket af det sig ut- 
vidgande C-partiet ha dess celler i allmänhet blifvit samman- 
tryckta, så att deras största utsträckning faller i tangential 
riktning. De ha nemligen en medelstorlek af 13 x16 u. Deras 
klorofyllhalt är ringa, och äfven härutinnan framträder den | 
obetydliga uppgift, som partiet nu har att fylla. 
Hudväfnadens celler ha på bladets båda sidor såsom ett 
gemensamt drag en tydlig utsträckning i tangential riktning. 
Hos A äro deras dimensioner 23x32 u, hos E äro dessa vär- 
den 15x21 u. Cellväggarnes tjocklek är hos A densamma 
som å föregående snitt. Hos E tycks ytterväggen vara något 
tunnare, 1 det att dess tjocklek är omkring 3 u. 
Såsom för arten karakteristiskt och såsom ett gemensamt 
drag för dess inre och yttre holkblad kan anses, att celler 
med förvedade väggar uppträda ovanligt högt inom bladet. 
Redan på det 1:sta snittet, som är taget på ungefär 1,5 mm. 
afstånd från det yttre holkbladets spets, påträffas sådana i 
den del af C-partiet, som närmast omgifver det mediana kärl- 
knippet. Förvedningen går på de följande snitten utöfver ett 
allt större antal af C:s celler. På det 4:de snittet består hela 
det som C betecknade partiet af celler med förvedade väggar. 
Styrkan af förvedningen ökas mot bladbasen, och samtidigt 
härmed tilltager äfven partiets utbredning, så att på det 8:de 
snittet har C trängt ut till bladets insida, hvarigenom D nu 
bildar tvenne helt och hållet skilda partier, ett på hvardera 
sidan om bladets medianplan. D har relativt taget sin största 
utbredning i bladets öfversta del, ty här bildar det en i det 
närmaste sluten ring. Fullkomligt sluten är denna, efter hvad 
det vill synas, ej, ty redan på det första snittet når C till 
epidermis på bladets utsida (endast i bladspetsens omedelbara 
närhet skulle D möjligen kunna uppträda såsom en samman- 
hängande ring). Från den höjd, hvarifrån det 8:de snittet är 
taget, och nedåt till minskas D så småningom, under det C 
