BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. HI. N:0 3. 117 
vecklingsstadier å motsvarande punkter är ungefär det- 
samma som mellan cellernas tangentiala genomskärning på 
samma bladhöjd under de båda stadierna af holkbladets 
utveckling.! Hvad kan orsaken vara till A-cellernas starka 
utsträckning i radial riktning hos ifrågavarande art? Figu- 
rerna skulle kunna gifva oss en förklaring öfver detta för- 
hållande. Såsom dessa visa, har holkbladets form efter blom- 
ningen undergått en stor förändring, som framträder särdeles 
starkt, om man jemför de båda figurerna (31 och 33), som fram- 
ställa en genomskärning af holkbladets halfva höjd. Från 
att under blomstadiet hafva varit i det närmaste plant ut- 
bredda hafva bladets båda sidohälfter vid fruktmognaden blif- 
vit så starkt inåtböjda, att de nästan beröra hvarandra med 
sina kanter. Genom bladkanternas inåtgående rörelse och den 
samtidigt härmed försiggående volymförstorimgen hos den del 
af bladets massa, som ligger innanför utsidans epidermis sättes 
sambandet mellan A:s celler i lateral riktning på ett mycket 
hårdt prof. För att nu förstärka detta, är det mycket lämp- 
ligt, att beröringsytan mellan dem ökas i utsträckning. På 
detta sätt torde epidermiscellernas hos arten ifråga starka 
tillväxt uti radial riktning efter blomningen få en temligen 
antaglig förklaring. Och å bladets halfva höjd, der denna 
inåtböjning är starkast, hafva också A:s celler fått en star- 
kare utsträckning 1 radial riktning än i bladets bas, der 
bladformen ej blifvit så mycket förändrad. Denna förklaring 
räcker nog ej till för alla dylika fall, ty det finnes andra 
arter såsom C. aspera m. £., der holkbladens båda sidohälfter 
äfvenledes, fastän ej så starkt som hos OC. foetida, böjts inåt 
efter blomningen, men som dock ej hafva att uppvisa en dylik 
stark tillväxt uti radial riktning hos epidermiscellerna å bla- 
dets yttersida som hos denna, utan der dessas största genom- 
skärning ligger i tangential riktning. 
A längdsnittet äro A:s celler i allmänhet utdragna 1 bla- 
dets längdriktning, så att deras dimensioner 1 sistnämda rikt- 
ning äro ungefär lika stora som deras utsträckning 1 tangen- 
tial riktning å tvärsnittet. Sedda från ytan hafva A:s celler 
polygonala konturer och ungefär lika stor utsträckning i alla 
riktningar. Endast i bladets vingkant har jag påträffat epi- 
! Att förhållandet skall vara helt och hållet lika, kan man ej gerna 
vänta sig, ty måtten, som angifva cellernas dimensioner, äro tagna endast 
från de celler, som uppträda i bladets mediana del. 
