BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD.: HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0O 3. 119 
saknas klorofyll helt och hållet eller förekommer 1 allra högsta 
grad sparsamt. Och denna del är mycket väl skyddad mot 
intensiv belysning, för det första genom blommorna under 
blomningen och sedermera under tiden för fruktens utbild- 
ning derigenom, att holkbladen tryckas tätt intill frukt- 
samlingen. 
Den rikligare förekomsten af klorofyll i utsidans eller 
undersidans epidermisceller skulle möjligen kunna vara ett 
uttryck för växtens sträfvan att till bladets bäst belysta 
väfnader öfverflytta förmågan att assimilera, ty holkbladets 
egentliga assimilationsväfnad, hvilken enligt det för bladorgan 
vanliga förhållandet har sin plats på dessas öfver- eller in- 
sida, har här ett med afseende på belysningen mycket ogynsamt 
läge. Äfven den omständigheten, att B-partiet eiler den del 
af bladet, som ligger närmast innanför utsidans epidermis, i 
många fall är, såsom vi förut sett, försedt med klorofyll, talar 
för att växten sträfvar efter att förlägga bladets assimilerande 
funktion till de partier af detsamma, som åtnjuta den bästa 
belysningen. 
Att A-partiet skulle kunna i någon betydligare grad bi- 
draga till framkallandet af bladets större volym under frukt- 
stadiet, kan man ej gerna vänta sig, då det består af ett 
enda cell-lager och några tangentiala delningar ej uppträda uti 
detsamma. Alldeles utan inflytande på ökningen af bladets 
volym är det dock ej. ty dess cellers radiala genomskärning 
är i allmänhet något större under fruktstadiet än vid blom- 
ningen. Endast hos C. foetida ökas deras radiala utsträck- 
ning 1 någon större grad, är vid fruktmognaden dubbelt 
så stor som under blomningen; hos öfriga arter är ök- 
ningen uti nämda riktning betydligt mindre och belöper sig 
till endast några få u. Hos T. barbata's inre holkblad eger 
det motsatta förhållandet rum, hos dem hafva A:s celler vid 
blomningen en större genomskärningsyta 1 radial riktning än 
vid fruktmognaden. 
Af epidermala bildningar på bladets utsida märkas tri- 
komer af fera olika slag. Dessa äro dels glandelhår, som 
hos C. alpina, foetida och rubra hafva den form, som fig. 15 
visar, dels större hår, bildade af en stor mängd celler i van- 
ligtvis flera rader men utan secernerande förmåga. Sådana 
finnes, förutom hos de tre nyss nämda arterna, hos OC. aspera, 
P, pauciflora och T. hirta. OC. alpina, foetida, Dioscoridis, 
