BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0 3. 121 
regioner. Med allra största styrka uppträder denna hos P. 
pauciflora. 
Förändringarne, som eellerna hos insidans epidermis un- 
dergå efter blomningen, visa sig företrädesvis i det afseende, 
att de antaga karakteren af bastceller, men framställningen 
af dessa hör till de förändringar, som inträda uti holkbladens 
fasthetsförhållanden. A ett dorsiventralt längdsnitt hafva E:s 
celler hos alla arterna utom hos P. pauciflora, der deras längd 
är temligen obetydlig, en stark sträckning uti bladets längd- 
riktning. WNärdeles stark är denna, såsom ytsnitt visa, uti 
bladets nedre del, der E:s celler hafva en skarpt utprägladt 
prosenkymatisk form (se fig. 14). Mindre stark är denna högre 
upp i bladet, der väfnadens celler få en mindre längd och 
mindre  snedt stälda tvärväggar. Detta framgår genom att 
jemföra fig. 13 med fig. 14. En del af cellerna uti insidans 
epidermis ha en helt annan form än det stora flertalet af 
väfnadens celler. A ena sidan är deras längd mycket mindre 
än de öfriga epidermiscellernas, å andra sidan äro de ut- 
bugtade till en trikomlik bildning. Deras basdel ligger ej i 
nivå med de andra epidermiscellernas utan skjuter ett stycke 
in uti den väfnad (D), som ligger närmast intill insidans 
epidermis. BStarkast framträder detta förhållande hos OC. foe- 
tida och C. pulchra, mindre hos C. alpina och CO. rubra. Utaf 
de af mig undersökta arterna är det endast dessa fyra, som 
ha att uppvisa dylika epidermisceller å bladets insida. Med 
afseende på sättet för deras fördelning märkes, att de upp- 
träda uti största delen af bladet, men i dettas nedre del, der 
insidans epidermisceller äro af en långsträckt, prosenkymatisk 
form och sakna klyföppningar, påträffas ej dylika bildningar. 
Dessa trikomlika epidermisceller äro mycket tidigt försedda 
med förvedade väggar. På blomstadiet är det i de flesta fall 
endast deras och kärlens väggar, som innehålla vedsubstans. 
De ofvannämda fyra arterna öka således antalet af dem, som 
utmärkas genom förekomsten af lignifierade membraner uti 
hudväfnadens celler. LEMAIRE (23) har förut påvisat samma 
förhållande hos en del ormbunkar och gymnospermer. 
Någon delaktighet uti åstadkommandet af holkbladets 
tillväxt i tjocklek kan man knappt säga, att E:s celler hafva, 
ty den tillväxt, som de själfva visa efter blomningen, är så 
obetydlig, att man ej kan tillmäta den någon betydelse för 
holkbladets i sin helhet. 
