BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 19. AFD. III. N:0 3. 131 
utsida har förut påpekats. Och dervid framhölls äfven, att 
den verkande orsaken till att ifrågavarande partis celler uti 
bladets nedre del voro försedda med en mindre klorofyllhalt 
än uti dettas öfre regioner, låg deruti, att de yttre holkbla- 
den täckte de inres basdel. Att detta kan ha samma inver- 
kan på klorofyllmängden uti D-partiets celler, ligger mycket 
nära till hands att antaga. Äfven den större mäktigheten 
hos bladets basdel bidrager nog i sin mån till den obetydliga 
klorofyllhalten i D-partiets nedre del, ty ljuset har der för 
att nå de klorofyllhaltiga cellerna en vida mäktigare väfnads- 
massa att genomtränga än uti bladets öfre regioner. Och den 
ljusmängd. som från insidan skulle kunna tränga in till D- 
partiet är nog mycket minimal, emedan denna (insidan) under 
blomstadiet skyles af blommorna, under fruktstadiet af frukten. 
Och på grund härutaf kan man med temlig visshet påstå, att 
ljusets tillträde till D-partiets klorofyllhaltiga celler hufvud- 
sakligen och kanske uteslutande åstadkommes derigenom, att 
det tränger igenom de delar af bladet, som ligga utanför dettas 
D-parti. Till detta resultat skulle man mycket väl kunna 
komma på gissningarnas väg. Men DANIEL har bekräftat det 
genom experiment och förmedelst dem funnit, att äfven det 
bastband, som uti fruktstadiet uppträder i de flesta arternas 
holkblad, är genomskinligt (10 p. 95). Hos några arter har 
D-partiet uti sin nedre del understundom en rätt betydlig 
klorofyllhalt. Men detta förekommer just hos sådana arter, 
hvars yttre holkblad äro små och föga talrika, så att blott 
en del af de inre holkbladen döljas af dem. Hos T. hirta är 
förhållandet likadant, men hos denna art tillkommer den om- 
ständigheten, att mäktigheten af de inre holkbladens basdel 
ej är särdeles betydlig, så att ljuset här ej har någon längre 
väg att tillryggalägga för att komma in till D-partiets celler. 
I basdelen af holkbladen hos C. alpina visar klorofyllparenky- 
met benägenhet att breda ut sig mot bladets utsida; i 
kanten af bladet, der intet bastband står 1 vägen, når det 
äfven mycket nära till utsidans epidermis. Och hos en del 
andra arter ha vi sett, att en större eller mindre del af B- 
partiets celler äfven är försedt med klorofyll. Detta för- 
hållande påminner 1 någon mån om den omkastning (»ren- 
versement») af klorofyllparenkymets plats uti en del Composi- 
teers holkblad, som DANIEL omtalar. En mera utförlig skildring 
af ett dylikt förhållande har han lemnat för Carduus nutans 
