BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0 3. 133 
Liksom hos bladets öfriga väfnader är äfven D:s tillta- 
gande uti mäktighet proportionsvis starkare å bladets halfva 
höjd än uti dess basdel. Hos C. alpina visar sig förhållandet 
starkast, nemligen som 22:11. Hos fertalet af de öfriga 
arterna är förhållandet mellan partiets tillväxt å holkbladets 
midtelhöjd och i dess bas ej så stort. Hos OC. rubra är D-partiets 
tillväxt uti mäktighet mindre å det förra än på det senare 
stället. På samma sätt förhöll sig dess C-parti. 
Om man jemför olikheterna uti D-partiets mäktighet å 
en och samma höjd af bladet under dess båda utvecklings- 
stadier, så finner man, att i de flesta fall D:s styrka ej ökats 
i någon mera betydlig grad efter blomningen. Hos OC. pul- 
chra är ökningen jemförelsevis störst. A bladets midtelhöjd 
är förhållandet mellan partiets mäktighet vid blomningen och 
fruktmognaden som 1:29, för basdelen är det 1:21. För 
C. alpina är det å halfva bladhöjden likaledes temligen stort 
eller som 1:2, 1 bladets basdel deremot ringa (som 1:1,1). 
T. hirta öfverensstämmer härutinnan med föregående art. I 
de festa fall är proportionen mellan D-partiets mäktighet 
under blom- och fruktstadium som 1:1,3. I basdelen af de 
inre holkbladen hos C. foetida samt i samma del af de yttre 
holkbladen hos T. barbata har D:s mäktighet minskats sedan 
blomningen. Orsaken ligger utan allt tvifvel i den samman- 
tryckande verkan, som bladets öfriga väfnader utöfvat på 
dess D-parti. Hos den förstnämda arten är det hufvudsak- 
ligen B-partiet, som genom sin kraftiga tillväxt uti tjocklek, 
utöfvat ofvannämda verkan; hos T. barbata är det deremot 
bladets C-parti, som åstadkommit samma resultat som B-par- 
tiet hos C. foetida. ÅA bladets halfva höjd är det endast hos 
T. barbata, som en minskning inträdt uti D-partiets mäktig- 
het, men detta har här egt rum hos såväl de inre som de 
yttre holkbladen. Hos de senare har denna dock ej gått 
så längt som i bladets bas. Orsaken ligger här som der hos 
C, som genom sin starka utveckling utöfvat en hoptryckande 
verkan på D. 
Utaf de båda faktorer, celldelning och cellförstoring, som 
åstadkomma en väfnads tillväxt uti tjocklek, är det med stör- 
sta sannolikhet blott den senare, som framkallat den större 
volym, som D-partiet har på fruktstadiet. Ty i allmänhet 
taget visar sig volymen hos partiets celler större vid frukt- 
mognaden än under blomningen. Vanligen är denna ökning 
