BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 19. AFD. III. N:0 3. 147 
nare skulle vara längre komna 1 utveckling än de celler, som 
bilda partiets yttre lager. Samma förhållande, att partiets 
inre cell-lager äro mera utvecklade än de yttre, möter oss 
äfven under fruktstadiet. 'Ty under detta är bastkarakteren 
starkast utpräglad hos de celler, som äro belägna intill in- 
sidans epidermis, och framträder hos dem med allt mindre 
styrka, ju mer de äro aflägsnade från denna. Kollenkymet i 
Cichoriaceernas holkblad utgör på grund af de förändringar, 
det genomgår, en väfnad af det slag, som HABERLANDT be- 
nämner »provisoriskt kollenkym» och som af MÖLLER (25 p. 163) 
kallas »protosklerenkym». 
Det återstår nu att tillse, i hvad mån kärlsträngsväfna- 
den 1 bladet kan bidraga till att framkalla en ökad fasthet 
hos detsamma. Härvidlag fäster jag mig endast vid den me- 
diana kärlsträngen, hvilken är den enda, som är af någon 
betydenhet. Under blomstadiet är det utaf dess element 
endast kärlen, som uppträda med förvedade väggar, och detta 
äfven i bladets öfre delar. (Och hos det stora flertalet af de 
undersökta arterna är det endast 1 kärlväggarna, som ved- 
substans förefinnes vid blomningen, hvilket står i fullständig 
öfverensstämmelse med det resultat, hvartill NIGGL! kommit, 
att trakeer (och trakeider) äro de väfnadselement, hvars väg- 
gar förvedas tidigast). Det är förut omtaladt, att kärlknip- 
pets pbloömdel under blomstadiet utgöres af tvenne slags väf- 
nader, af hvilka den, som ligger ytterst, består af celler med 
större lumina än den, som bildar phloömets inre och intill 
xylemets utsida belägna del. Den yttre, mera storcelliga 
phloömdelen, som otvifvelaktigt motsvarar det storcelliga vek- 
bast, som ÅRESCHOUG (2 p. 226) framhåller såsom utmärkande 
för kärlsträngarne hos fleråriga örtblad, har dels ett kambium- 
artadt utseende, dels äro väggarne hos dess celler något olik- 
formigt förtjockade, så att dess utseende blir mera kollen- 
kymatiskt. Äfven innanför kärlsträngens kärlregion uppträder 
ett dylikt phloemparti, men här är det alltid af en mindre 
mäktighet och består af mera tunnväggiga celler än på strän- 
gens utsida. Starkaste utvecklingen når detta storcelliga 
phloémparti hos de arter, hvilkas holkblad under fruktstadiet 
i endast obetydlig grad äro försedda med rent mekaniska 
väfnader, till hvilka i första rummet bastet hör. Sådant upp- 
! MaAx NiGGL. Das Indol ein Reagens auf verholzte Membranen. Flora 
TEBLP. 558: 
