BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 19. AFD. III. N:0 3. 151 
mot korgskaftet består af en mycket lakunös väfnad. Den 
lakunösa beskaffenheten hos denna framträder under normala 
förhållanden ej så starkt. Men gör man ett snitt (bäst är 
ett längdsnitt) genom blomfästets nedre del och lägger detta 
i vatten,! så finner man, att det ofvannämda partiet eger 
förmågan att kraftigt utvidga sig, då ingenting står hindrande 
i vägen härför. Utvidgningen försiggår på det sättet, att 
mellan partiets celler uppstå större och mindre lakuner, af 
hvilka de största uppnå en ansenlig storlek, som är fera 
gånger större än cellernas egen (se fig. 52, som framställer 
en del af ofvannämnda parti efter försiggången utvidgning). 
När nu efter blomningens slut de unga frukterna komma att 
verka såsom ett kraftigt attraktionscentrum för ledningen af 
vatten och andra ämnen, så kommer ock väfnaden, som bildar 
ifrågavarande parti, uti en starkt positiv spänning och ut- 
öfvar ett ej obetydligt tryck på närliggande väfnader. Detta 
verkar kraftigast 1 den riktning, der minsta motståndet möter. 
Och detta är utan allt tvifvel uppåt, nedåt till möter korg- 
skaftet, som är rikt försedt med mekaniska väfnader (under 
blomstadiet hufvudsakligen kollenkym) och sålunda bildar ett 
kraftigt stöd för väfnaden ifråga. Dennas spänning verkar 
således starkast i riktning uppåt mot blomfästets öfre och 
holkbladets nedre del. Dessa bilda tillsammans en båge med 
utåtvänd konvexitet. Trycket verkar i samma riktning, som 
bågens nedre utåtböjda del intager, dennas öfre jemte holk- 
bladets öfre, vertikala del komma då att föras inåt. 
Sedan holkbladen utfört de rörelser, hvarigenom de samman- 
sluta sig till en skållik bildning, afstannar icke deras utveck- 
ling, utan denna fortsättes vidare. Och det egentliga ända- 
målet med denna är att öka deras fasthet, ty den går hufvud- 
sakligen ut på att utbilda rent mekaniska väfnader. Förut 
ha vi sett, att holkbladen tilltaga i volym efter blomningen. 
Äfven detta bidrager i sin mån till att de vid fruktmognaden 
äro af en större fasthet än vid blomningstiden.? 
! Det är att märka, att snittet är gjordt på spritlagdt material, hvilket 
naturligtvis innehåller en betydligt mindre vattenhalt än lefvande, så att då 
vatten tillsättes till detsamma, det kommer under förhållanden, som mera 
närma sig de i naturen rådande. 
> Deraf att ett organ ökas i volym, följer naturligtvis ej med nödvändig- 
het, att dess fasthet undergår en stegring: men af tvenne organ, som äro 
uppbygda af samma material, eger dock det, som har en större volym, en 
större fasthet än det, som består af en mindre massa. 
