JE SEGERSTEDT, BUSKARTADE STAMMARS SKYDDSVÄFNADER. 
hvarigenom korkcellerna på äldre grenar ofta blifva i hög 
grad långsträckta i tangential riktning. 
Afvikande äro andra Viburnum-arter, t. ex. Viburnmwm Lan- 
tana L., Lantanoides MicHx., prumifoliwm L., hvilka enligt 
SANIO I hafva korkbildningen förlagd till epidermis. 
Linnea borealis LL. 
Epidermis är försedd med rundt om ganska tunna väggar 
och en ytterst tunn kutikula; kutikulariserade skikt finnas 
icke. Efter en parenkymatisk väfnad, bestående af temligen 
stora 1sodiametriska celler med intercellularrum, följer inåt en 
sluten bastmantel, som närmast omger leptomet. Knappt har ' 
denna af 1—3 cellager bestående bastmantel fullständigt ut- 
differentierats, förrän korkbildning begynner från yttersta 
leptomlagret (Tafl. I, Fig. 3). Detta sker i slutet af Juni 
månad, dock ej samtidigt på alla delar af årsgrenen, utan 
framskridande från dess bas mot spetsen liksom äfven bastets 
utbildning. Delningen är rent centripetal, hvadan intet fello- 
derm bildas. Korkecellerna, som första året uppstå till ett 
antal af 2—4, äro tunnväggiga, 1sodiametriska och förskjutas 
under sin utbildning något, så att de ej ligga strängt ordnade 
i radiala rader. Omedelbart utanför bastet ligger ett cellager, 
som till en del består af svagt förkorkade och delvis äfven, 
särskildt till sina inre väggar, förvedade celler. Det utgör 
samnolikt delar af en föga utbildad endodermis, som uppstår 
ungefär samtidigt med korkbildningens början. Märgen blir 
ganska snart till större delen luftförande; endast dess perifera 
delar tjena en tid såsom upplagsväfnad. 
Under de närmast följande åren förökas korkmanteln 
vanligen icke alls. Den innersta cellen 1 hvarje radial rad 
kvarstår dock alltid oförkorkad och representerar fellogenet. 
Af fällbarken kvarsitta epidermis och barkparenkymet, som 
bli bruna och till en del få garfämne såsom innehåll, i all- 
mänhet ganska länge, ehuru de sitta mycket svagt fästade 
vid bastet. Då tjocklekstillväxten en tid framåt är ytterst 
obetydlig, beror deras afkastande på afnötning och atmosferi- 
liernas inverkan, hvarvid bristningen sker i endodermis. Bastet 
kvarsitter deremot nästan under växtens hela lif. På de älsta 
USANIO GT ADM ESt, STA De: 
