22 SEGERSTEDT, BUSKARTADE STAMMARS SKYDDSVÄFNADER. 
omtalade subepidermala klorofyllfria väfnaden har tillkommit 
under den fyllogenetiska utvecklingen just af denna anledning. 
Detta hindrar naturligtvis icke, att den på samma gång kan 
hafva en annan funktion, nämligen såsom reservbehållare för 
vatten, som jag ofvan sökt visa. Hvad vattenväfnadens histo- 
geni angår, har den tydligen framgått ur grundmeristemet. 
Klyföppningar af typisk byggnad finnas och äro mycket 
talrika, nämligen 150—160 på [7 mm. För jämförelses skull 
meddelas här efter A. Wkiss! några uppgifter på klyföpp- 
ningarnes antal på [0 mm. hos örtblad: 
Öfre sida. Undre sida. 
CET SP LAEANOTDES: sekter a enkesT her Ligg i ne Se ESSER -- 550. 
SOLO VLC OVAL Dy er sees gr TSE SSI 60 263. 
(FENUST ARG CTINVANVUG Cara vn SA od bet le a SL El SRS — 170. 
ITC VTA CC KD UV VTT SRS ERS NE SIR TS Er 118 108. 
GAA NTNWSE NAV DES SI ENSE KNSREST FEN 30 20 
ÖVRGIAS EAU IE ORUST STERN ASIENS ST ER SN — 29. 
AVR [COST OTO S TS SUND Cans rs säs NE ENE TRI ik 15: 
Sjelfva assimilationsväfnaden, som ligger omedelbart innan- 
för vattenväfnaden, är lika utbildad i vingkanterna som i 
stammen för öfrigt, och består af två till tre lager klorofyll- 
rika isodiametriska celler med små intercellularrum. Midt 
för klyföppningarne saknas vattenväfnaden, så att klorofyll- 
parenkymet omedelbart omger andhålan. Innanför assimila- 
tionsmanteln följer en parenkymväfnad, som äfven uppfyller 
det inre af vingkanterna och som utgöres af mer eller mindre 
radiala rader och skifvor svagt klorofyllförande celler; mellan- 
rummen mellan dessa rader utfyllas af luftrum och stora celler 
med färglöst innehåll. Genom sin byggnad visar sig denna 
del af barken vara andväfnad, hvarjämte den tydligen också 
har till uppgift att leda assimilationsprodukterna i radial 
riktning (se Tafl. I, fig. 4). 
Hvad beträffar förhållandet mellan ytan hos stam och 
blad, har jag genom åtskilliga mätningar, som naturligen 
endast kunnat blifva approximativa, funnit, att stammens 
assimilerande yta i medeltal är nära hälften mot bladens, 
d. v. s. dessas öfre sidor. 
! ÅA. WEiss: Untersuchungen iber die Zahlen- und Grössenverhältnisse 
der Spaltöffnungen. (PRINGSHEIMS Jahrbäöcher Bd. 4, sid. 125). 
