BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0 4. 23 
Af det nu sagda torde framgå, att assimilationsfunktionen 
varit den mest bestämmande faktorn vid väfnadernas anord- 
ning 1 primära barken. Under sådana förhållanden är en sen 
korkbildning mycket naturlig, enär genom densamma assimila- 
tionsväfnaden antingen måste förstöras eller sättas ur stånd 
att fungera såsom sådan. HEpidermis är också ganska starkt 
utvecklad för att kunna göra en tidig korkbildning öfverflödig. 
Hela dess yttre vägg utgöres af kutikula jämte ett tunt 
kutikulariseradt skikt. Inre väggen och sidoväggarne, som ej 
äro särskildt förtjockade, äro äfven, såsom ofvan nämts, kuti- 
kulariserade, d. v. s. af inre väggen endast en tunn membran 
närmast epidermiscellen, under det att den öfriga delen af 
väggen består af ren cellulosa. — Till skyddsanordningarna 
och specielt såsom en sådan för assimilationsväfnaden torde 
möjligen få räknas, att primära barken under vintern i riklig 
mängd innehåller garfämne, hvilket enligt WARMING! eger 
förmågan att hindra uttorkning och frysning. 
Utom epidermis tillkommer äfven en annan primär skydds- 
väfnad. Redan på ettåriga grenar börjar nämligen ett cell- 
lager omedelbart utanför sekundära barken och de i dettas 
omkrets liggande bastknippena att förkorkas. Dess celler äro 
rundadt prismatiska och något längre i stammens riktning 
än 1 öfriga riktningar. Väggarne äro och blifva icke för- 
tjockade men förkorkas under senare år starkare. Oförkorkade 
genomgångsceller finnas dock här och der för att förmedla 
ledningen mellan den assimilerande väfnaden och de egentliga 
ledningsväfnaderna. Denna väfnad är tydligen en endodermis 
i den af DE Bary? faststälda betydelsen. Den är dock föga 
differentierad, i det att dess celler afvika från de utanför 
liggande parenkymcellerna nästan endast genom förkorkningen. 
Den för temperaturvexlingar ömtåligaste väfnaden är utan 
tvifvel kambiet, som således ligger innanför både epidermis 
och endodermis. Till detsammas skyddande torde äfven den 
i primära barken inneslutna luften verksamt bidraga, helst 
densamma är skarpt begränsad såväl utåt genom epidermis 
som inåt genom endodermis. 
! E. WARMING: Beobachtungen iäber Pflanzen mit äberwinternden Laub- 
blättern (Bot. Centralbl., Bd. 16, sid. 350). 
2? Å. DE BARY: Vergleichende Anatomie der Vegetationsorgane. Sid. 129 
och följ. 
