36 SEGERSTEDT, BUSKARTADE STAMMARS SKYDDSVÄFNADER. 
Stammen torde i någon mån bidraga till assimilationen, 
enär den innanför epidermis har ett ganska mäktigt lager 
klorofyllförande parenkym, som visserligen 1 sina yttre delar 
är något tjockväggigt. Äfven epidermis är i ringa grad kloro- 
fyllförande; dess yttre vägg är hos de yngsta årsgrenarna 
temligen tjock och till nära hälften bestående af kutikula. 
På äldre grenar, 5—6-åriga och äldre, blifva epidermiscellerna 
mera tangentialt sträckta och deras yttre cellulosaskikt något 
tunnare, under det att kutikulan bibehålles vid samma tjock- 
lek. Klyföppningar saknas. Nåväl epidermis som det under- 
liggande parenkymets celler äro försedda med porer särskildt 
i de radiala, såväl vertikala som horisontala, väggarne; äfven 
i de tangentiala väggarne finnas porer, ehuru mycket spar- 
samt. Ledningen är således ej gynnad i radial riktning; 
också sträcka sig intercellularrummen hufvudsakligen i tangen- 
tial och vertikal riktning. 
Att stammens assimilationsfunktion skulle vara af af- 
görande inflytande på skyddsväfnadernas anordning, är icke 
sannolikt, ehuru primära barken bibehålles såsom sådan under 
växtens hela lif, utan att korkbildning inträder. Frånvaron 
af klyföppningar, de tjockväggiga cellerna i primära barken 
och deras temligen svaga klorofyllhalt kunna svårligen vara 
förenliga med ett sådant antagande. Att klorofyllet kan bi- 
behållas +t. o. m. i epidermis, äfven under vintern utan att 
förstöras af ljuset, beror antagligen därpå, att de perennerande 
bladen äfvensom den omgifvande vegetationen i detta hän- 
seende lemna tillräckligt skydd. 
Emellan primära barkparenkymet och leptomet har redan 
hos ettåriga grenar börjat utdifferentieras en endödermis. Hos 
två- och tre-åriga stammar är densamma, med undantag af 
åtskilliga genomgångsceller, fullständigt ehuru ej starkt för- 
korkad. På äldre stammar förkorkas endodermis ännu starkare, 
hvarjämte det händer, att äfven delar af angränsande celler 
börja förkorkas. 
Kork, uppkommen genom sekundär celldelning, har jag ej 
påträffat, ehuru jag undersökt t. o. m. en nio-årig stam, den 
älsta Pyrola umbellata, som kunnat anskaffas. Försök hafva 
anstälts genom att såra på rot stående exemplar på så sätt, 
att epidermis och angränsande cellager afskalats, för att ut- 
röna huruvida detta kunde gifva anledning till någon kork- 
bildning. Så har dock icke blifvit förhållandet; det sårade 
