BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:04. 41 
vägg, som, utom en tunn yttre kutikula och ett likaledes tunt 
inre cellulosaskikt, består af kutikulariseradt väggskikt. 
Mellan cellerna sträcka sig små lister inåt från kutikularlagret. 
Innanför epidermis ligger en nästan fullständig mantel, 
bestående af 2—3 tjockväggiga-kollenkymatiska cellager med 
cellerna något långsträckta.! Under den kollenkymatiska 
väfnaden ligger en temligen rikt klorofyllförande väfnad af 
tunnväggiga, 1 tvärsnitt rundade, i längdsnitt sträckta celler 
(längd 2—4 gånger bredden). Klorofyllparenkymet når ut 
till epidermis på vissa ställen, bildande 2—4 mm. långa, 
smala långsgående fält, på hvilka klyföppningar finnas ganska 
tätt, motsvarande ungefär 80—90 på D-mm. Räknar man 
deremot stammens yta i dess helhet, torde medeltalet af klyf- 
öppningar på [)-mm. utgöra föga mera än fem. Klyföppnings- 
fälten urskiljas lätt på stammens yta genom sin ljusgröna 
färg, i det att stammen för öfrigt är brunaktig, beroende på 
ett i de kollenkymatiska cellerna inlagradt rödt färgämne. 
— BSlemförande sekretgångar finnas 1 primära barkens inre del. 
Utom i leptomets omkrets liggande bastknippen finnes en 
ganska mäktig sluten libriformmantel, som omger de primära 
veddelarne på insidan. De mekaniska väfnaderna visa således 
en centripetal anordning, som utan tvifvel betingas af växtens 
klättrande lefnadssätt. 
Märgen hos yngre grenar och delvis äfven libriformet 
innehåller stärkelse såsom upplagsnärimg under sommaren och 
stundom äfven under vintern. 
På 2—3-åriga grenar bildas kork, utgående från det 
subepidermala cellagret, under klyföppningsområdena, hvar- 
ifrån den småningom utbreder sig. Stammens minst belysta 
sida blir först korkklädd. Primära barkens celler tillväxa i 
tangential riktning, och särskildt få de yttre kollenkymatiska 
cellerna sina väggar något förtjockade. Epidermis cellulosa- 
väggar förvedas. 
!' Anm. KoHL, som studerat olika transpirationsgraders inverkan på 
väfnadernas utbildning hos en del växter, deribland Hedera Helix, jämför 
af densamma tvenne exemplar, af hvilka han låtit det ena växa i mycket 
fuktig och det andra i torr atmosfer. Resultatet häraf är, att det senares 
stam utom en betydligt starkare epidermis visar en mera kollenkymatisk 
ytterbark och åtminstone i yttre delen af innerbarken minskade intercellular- 
rum. (Se F. G. KouHrL, anf. st., sid. 101.) — En jämförelse af exemplar från 
i afseende på fuktighetsgraden möjligast olika lokaler i naturen visar dock 
en mindre betydande skilnad beträffande epidermis och primärbarken. Det 
är också föga sannolikt, att de extrema förhållanden, som framkallats i KoHr's 
experiment, skulle i naturen kunna återfinnas. 
