44 SEGERSTEDT, BUSKARTADE STAMMARS SKYDDSVÄFNADER. 
finnas, gränsa således korkskikten ej omedelbart intill hvar- 
andra. ! 
Den förtorkade primära barken, som i riklig mängd inne- 
håller garfämne, börjar vanligen afkastas på 2- eller 3-åriga 
grenar, hvarefter bastet och korkens yttre delar småningom 
gå samma väg. På 5—6-åriga grenar har jag funnit 3—4 
kvarsittande korkskikt. På mycket gamla stammar bildas i 
de inre korkskikten mäktiga felloidlager af 4—5 celler, ut- 
görande delvis eller helt och hållet den inre delen af hvarje 
korkskikt. De kvarsittande korkskiktens antal är här ganska 
stort, nämligen 11—12. Vid lossnandet sker alltid bristningen 
i korkceellerna och vanligen i det cellager, som på sin inre 
sida omedelbart gränsar till felloiden. Härigenom komma 
alltid äldre stammar att utåt begränsas af ett felloidlager, 
hvarefter följa omvexlande kork och felloidlager, ända in till 
leptomet. 
Fam. Pomacee&e. 
Crategus monogyna Jaco. 
En ettårig epidermis är försedd med en ej särdeles tjock 
kutikula samt en tunn cellulosamembran 1 yttre väggen. 
Primära barken är temligen svagt klorofyllförande och består 
af 8—10 cellager. Den yttre hälften är ganska starkt kol- 
lenkymatisk, och den inre består af tjockväggiga celler med 
mindre intercellularrum. Ytterst äro primära barkens celler 
rundade; längre in blifva de mer och mer utsträckta i stam- 
mens längdriktning. 
Kork bildas vanligen i Juli månad från epidermis. Efter 
första delningen förkorkas yttre cellen, som således kommer 
att omedelbart gränsa intill kutikulan. Fellogencellen delar 
sig derpå, hvarefter öfre dottercellen får sin yttre vägg ganska 
starkt förtjockad, innan den förkorkas. Vanligen är årets 
korkbildning härmed afslutad; dock kan stundom ännu en 
liknande korkcell bildas. Följande år forsättes korkbildningen 
! Enligt v. HÖHNEL (anf. st., sid. 601) har Philadelphus coronarius 
passiv »trennungsphelloid»: det synes mig dock, att dess felloidskikt bättre 
öfverensstämma med den karaktäristik, han lemnar på aktiv »trennungsphel- 
loid»>, hvilken kännetecknas af tjockväggiga felloidceller, som förorsaka brist- 
ning i de tunnväggiga korkcellerna. 
